Allison, trebuie să te trezeşti.
Ce faci, păpuşă? N-ai auzit ceasul. Te simţi bine?
M-ai trezit în puterea nopţii, să-mi spui că eşti cam amorţită.
- De ce mă priveşti aşa? - Nu ştiu. Lucrurile par... altfel.
- Tu pari altfel. - Cum adică?
Uite-te la chipul tău. Uită-te la braţele mele.
- Despre ce vorbeşti? - Cerule! Cred că suntem păpuşi.
Trecem printr-o criză. Trebuie să fim uniţi.
- Ce e, mamă? - Care e problema?
- Chiar cred că exagerezi. - Exagerez? Suntem păpuşi!
Totul e la fel cum a fost mereu. Habar n-am despre ce vorbeşti.
Vorbesc despre faptul că ai 15cm şi ai faţa de plastic.
Şi despre faptul că, dacă ţi-aş da hainele jos,
aş găsi un ciot în locul părţilor masculine.
- Tată ce cu mama? E doar puţin...
Nimic! Ce e cu voi? Vă purtaţi de parcă ar fi normal.
Suntem oameni. Am fost mereu oameni. Nu locuim într-o casă de păpuşi.
Mami, vorbeşte mai încet.
Dacă faci prea mult zgomot, o să te audă el.
Ce vrei să spui? Cine o să mă audă?
- Cine e acest "el"? - Ştii cine e "el".
Ariel! Joe! Trebuie să facem ceva!
- Mami! - Bridgette! Joe...
Trebuie să ne ascundem, scumpo. Nu! Te rog!
Te rog, nu-mi răni familia!
N-ai auzit ceasul. Te simţi bine?
M-ai trezit în puterea nopţii, să-mi spui că eşti cam amorţită.
- De ce mă priveşti aşa? - Ai hârtie igienică pe toată faţa.
M-am tăiat. Nu mai am spumă de ras. Am încercat să mă descurc.
Îţi cumpăr eu. Oricum voiam să trec pe la farmacie.
Mulţumesc. Eşti o păpuşă.
"Am de la tine amintiri pe care vreau să ţi le-ntorc."
- "Te rog, primeşte-le acum." - "Eu nu ţi-am dăruit nimic."
"Tu ştii că mi le-ai dăruit alteţă."
Piesa asta e idioată. Cum să învăţ, dacă Bridgette o gâdilă pe Marie?
Ariel vrea să se concentreze.
- N-o mai gâdila pe sora ta. - N-o gâdil.
- Verific să văd dacă are varicelă. - De ce ai face asta?
Am visat aseară că Marie avea varicelă, dar pare să n-aibă nimic.
Tată...
Te simţi bine, scumpo?
Nu pot să fac varicelă. Nu acum.
Am reuşit să trec prin patru decenii fără s-o fac.
Am evitat pericolul de fiecare dată.
Iar luna asta trebuie să lucrez 14 ore pe zi pentru proiectul Haspel.
Nu pot să-i spun şefului că nu mai pot veni
pentru că am făcut o boală a copilăriei.
- Ce e atât de amuzant? - Om de ştiinţă prostuţ...
Îţi faci griji degeaba. Acum există un vaccin pentru varicelă.
Marie l-a făcut în urmă cu şase luni.
- Marie şi-a făcut vaccinul? - Odată cu cel pentru pojar.
Stai un pic. Cred că văd nişte pete.
Nişte puncte roşii... Hârtius igienicus...
- Vindecat! - Amuzant.
Te rog, nu!
Scuză-mă...
Unde sunt părinţii tăi?
Mi-e atât de frig, tati... Vreau să ies.
Oliver, nu te plânge. E spre binele tău.
Nu ne plângem de lucrurile care ne fac bine.
Oliver? Fiule, sunt gata de plecare. De ce stai acolo? Vino!
Copiii ăştia... Nu aveau. Trebuie să mergem în altă parte.
Arăţi bine, tati.
Ştiu că ai fost bolnav, dar nu se vede.
Ai mai slăbit şi arăţi bine.
Nu de-asta eşti aici.
Vrei adevărul adevărat?
N-a avut nici o legătură cu tine.
Şi pe mama o distruge faptul că îţi asumi asta în fiecare an.
E ca un fel de veşmânt al ruşinii.
Ea vrea doar să vorbească, să plângă să râdă şi să se uite la poze.
Şi tu vrei doar să te cufunzi în întuneric de unul singur.
Doi ani de colegiu şi acum le ştii pe toate.
Douăzeci de ani cu tine. Şi da, le ştiu pe toate.
Scuze că vă întrerup, dar, dacă nu plecaţi acum, întârziaţi la proces.
- Şi ce a spus şeful tău? - Ţi-am zis, n-am vorbit cu el.
S-a închis în birou, apoi a plecat la tribunal.
Scanlon a verificat maşina. N-a găsit nimic.
Presupun că i-a aflat numele.
Michael Levitt. N-a avut niciodată probleme cu legea.
- Mă asculţi? - Ştiam eu! Fii atentă!
Chiar dacă ai fost vaccinat, există şanse de 10% să contractezi boala.
Şi, în cazul ăsta, eşti contagios.
Vrei s-o punem pe Marie în carantină până la finalul proiectului tău?
Există vreun spital cu preţuri rezonabile în apropiere?
Te simţi bine?
Am nevoie s-o vizitez pe Arianna săptămâna viitoare.
Nu ştiu dacă pot. Am procese şi moţiuni...
Eşti tatăl ei. Nu vrei s-o vezi? Nu vrei să fii în preajma ei?
Eu vreau.
Au trecut şase ani.
Vreau să vizitez mormântul fiicei mele.
Te va auzi.
Oliver, trebuia să dormi de acum o oră.
Ştii regulile în privinţa orei de culcare.
Şi ştii ce se întâmplă când le încâlci. Ai un minut.
Nu, tati, îmi pare rău. Nu eram obosit.
Atunci stai în pat până oboseşti. Nu stai de vorbă cu Maggie.
- Dă-mi o! - Dar o plac pe Maggie.
E jucărie de fetiţă, Oliver. Dă-mi-o!
- Iartă-mă că te-am trezit. - Nu, mă bucur că ai sunat.
Voiam să-ţi vorbesc despre tipul de ieri, Michael Levitt.
- În legătură cu el te-am sunat. - Nu!
Am intervenit prea târziu? Ce e? Micuţul e bine?
Nu ştiu cât de bine e, având în vedere că şi-a pierdut tatăl.
Probabil pisica a urcat pe acoperiş înainte de ivirea zorilor.
N-a mai putut coborî şi a început să miaune. Era cam şase dimineaţa.
Michael încerca s-o dea jos, când a căzut de pe scară.
Dnă Levitt, ea e Allison Dubois, reprezentantă a procuraturii.
Ea e Sarah Jane Levitt, femeia care a sunat la Urgenţe.
- Condoleanţele mele. - Mulţumesc.
Eram în bucătărie, făceam cafea, când am auzit ţipătul.
Am fugit afară şi l-am găsit pe jos.
Îmi pare rău.
E posibil ca fiul dv. să fi văzut ce s-a întâmplat?
Oliver nu e fiul meu. E nepotul meu.
Am venit în vizită câteva zile.
Oliver n-a văzut nimic, slavă Cerului.
Dormea în camera lui, când s-a întâmplat.
Nici nu ştie că tatăl lui a murit.
I-am spus să aştepte în camera de joacă până terminăm aici.
Nici nu vreau să mă gândesc cum îi voi spune.
Taci! Te va auzi...
Iertaţi-mă, unde e baia?
- Ce tot spui? - Acum ne putem juca împreună.
Acum nu mai are cine să se supere pe noi.
Dar n-am chef să mă joc acum.
Oliver, eşti singur?
Mi s-a părut că aud voci.
Eşti singur?
Tata e mort, nu?
Mătuşa Sarah Jane mi-a spus că a avut un accident.
- Dar eu cred că e mort. - Oliver?
Bună ziua din nou... Înţeleg că aţi găsit ce căutaţi?
Da, scuze. L-am auzit pe Oliver şi am vrut să mă asigur că e bine.
Am terminat cu poliţia şi cu cei de la ambulanţă.
Vino încoace, scumpule.
S-o conducem pe doamna şi să mergem în bucătărie, ca să vorbim.
Lily, eu sunt. Am ajuns la serviciu şi am uitat iar pastilele. Uite-le.
Tu trebuie să fii Manuel. Am auzit multe despre tine.
- Îmi pare rău, tu cine eşti? - Franklin, asta e bună?
Dr Franklin Gates, de la Universitatea din New Mexico.
Eu sunt Manuel Devalos, ea e soţia mea, Lily. Dar pari să ştii asta.
- N-am vrut să iasă aşa... - Totul se întâmplă cu un motiv.
Chiar şi uitatul medicamentelor acasă nu e neapărat o chestie aleatorie.
Nu vreau să fiu bădăran, dar nu ştiu cine eşti şi ce cauţi aici.
Înţeleg că eşti doctor. Pe cine ai venit să tratezi?
Sunt doctor în filosofie.
Am servit şi drept canal de comunicare între vii şi morţi.
Soţia ta m-a contactat
şi m-a rugat s-o ajut să ia legătura cu fiica voastră.
Manuel, te implor...
Ştiu cât de aiurea sună şi cât te doare să te gândeşti la asta,
dar şedinţele anterioare au fost remarcabile.
Strângeam lucruri cu o semnificaţie deosebită pentru fiica ta.
- Cârciumărese albe. - Le-a cumpărat Franklin.
Nu e un gest frumos? I-am spus că erau preferatele ei.
Nu sunt reale.
Sigur că nu. E prea devreme pentru ele.
E aici şi ar vrea să rămâi şi tu.
- Te referi la fiica mea? - Sigur.
Te rog...
- Cât ceri pentru această blasfemie? - Poftim?
- Ce onorarii ai? - Nu am un onorariu.
Faci asta din bunătate?
Soţia ta a fost de acord să-mi plătească 300$ pe oră,
deşi e doar jumătate din tariful meu...
Scumpo, omul ăsta e la fel de fals ca florile.
Ea nu se întoarce ca să vorbim de premiul sportiv din clasa a zecea.
Fiica noastră a murit cu inima plină de disperare,
într-un automobil cu motorul pornit, într-un garaj din New York.
A încercat să te sune de două ori. Pe mine m-a sunat de şase ori.
N-a lăsat nici un bilet.
E superb.
Soţia mea ţi-a spus că sunt procurorul oraşului Phoenix?
- A spus că eşti funcţionar public. - Pleacă. Nu voi depune plângere.
Dacă mai eşti aici în 30 de secunde, înţelegerea cade.
- Mi-e dor de tati. - Nu fi prostuţă!
Tati lucrează peste program. Îl vel vedea mâine, când te trezeşti.
Vrei să-ţi dau două pupicuri, şi din partea lui?
Unu...
- Două. - Bună.
Îmi furi îndatoririle de pupat?
Lucrează omul până mai târziu şi soţia îi fură pupatul?
Cele mai umile scuze. Nu se va mai repeta.
Ar fi bine să nu se mai repete.
- Tati e acasă? - Da.
Noroc că te-ai trezit. Era să ratezi pupicul de noapte bună.
Bună, scumpo.
- Ce faci? - Nimic. Verific.
- Ce verifici? - Nimic.
- Dă-i un pupic. Vrea s-o pupi. - Pupic, tati.
Vino încoace, micuţo.
Mă strângi de gât! Gâtul meu...
Noapte bună.
Nu e un tip deosebit?
A fost greu pentru mine, Oliver.
E greu pentru toată lumea când nu respecţi regulile.
Aşa.
Acum o să încerc să trec peste asta. Ar trebui să faci şi tu la fel.
Stai în pat şi dormi.
Nu se va opri niciodată. Ştii asta.
- Trebuie să dormi. - Ştii că nu se va opri.
Decât dacă te omoară. Sau îl omori tu pe el.
Ce tot spui? N-aş face asta. N-aş putea face asta.
Pariez că ai putea.
Dacă ţi-aş zice că n-o să-i spun nimic procurorului?
Despre bănuiala că o păpuşă ucigaşă
a ajutat un puşti de şase ani să ucidă un adult?
- Aş zice că e o măsură prudentă. - Lasă păpuşa.
Imaginează-ţi că băieţelul i-a tras scara tatălui său.
- Îl poţi condamna? - Nu am dreptul să-l condamn sau nu.
Şi nici tu. Nu ştim sigur că tatăl lui abuza de el.
Nu ştii nici dacă puştiul are legătură cu moartea tatălui.
- Pare o moarte accidentală. - Şi unde vrei să ajungi?
Nu discuţi cu şeful tău pentru că nu e nimic de discutat,
nu pentru că ţi se pare că puştiul a fost îndreptăţit.
Acum eşti şi judecător, şi jurat? Nu poţi să spui asta.
Nu ştiu ce vreau să spun. Trebuie să fiu de acord cu tine.
- Moartea tipului a fost accidentală. - Unde te duci?
- La culcare. - Dar abia am făcut cafea.
Stai un pic. Vreau să vezi dacă am febră.
N-ai nimic.
Vreau să te întreb ceva, dar mă tem că va suna un pic... abstract.
Simţi vreun fel de energie în camera asta?
Vreo prezenţă de vreun fel?
Mă întrebi dacă biroul tău e bântuit?
Cu doi ani şi jumătate înainte să te angajezi aici, fiica mea s-a sinucis.
Avea 20 de ani la vremea aceea.
În fiecare an, în perioada asta...
Acum două zile stătea exact unde stai tu acum.
Îmi pare rău. Nu văd nimic.
Nu simt nimic...
Sigur că nu. Adevărul e că nu prea are ce să spună.
Când un copil se sinucide, chiar are ultimul cuvânt.
Nu te simţi vinovat. Ea n-ar vrea asta.
Pe cine să dau vina?
Cerinţa primordială pentru un părinte e supravieţuirea copilului, nu?
N-ai de unde să ştii ce gândea şi ce simţea.
Ciudat că ai deschis subiectul.
Am descoperit ieri că soţia mea lucrează de ceva vreme
cu un tip ore pretinde că poate să comunice cu morţii.
E un şarlatan. Asta m-a înfuriat.
Şi apoi mi-am dat seama că lucrez cu un medium veritabil de trei ani.
Şi nu ţi-am spus niciodată de Arianna.
Nu te-am rugat să iei legătura cu ea. Nu prea sunt un tată bun.
Nu mi-am dat seama că ceea ce spun merită notat.
"Ultima răsuflare". Înseamnă ceva pentru tine?
"Ultima răsuflare"?
Ce-i asta? Nu. Nu înseamnă nimic pentru mine.
- Trebuie să închid. Nu întreba. - Trebuie să plec.
A.J. a fost foarte răbdător, dar a ajuns la saturaţie.
Mâine se întoarce Trace, aşa că o să pot rămâne până târziu.
- Bine, Aaron. - Eşti bine, Joe?
Da, nu-ţi face griji. Ne vedem mâine dimineaţă.
Tu eşti, draga mea? De ce te-ai dat jos din pat?
Vin imediat, să-ţi dau săruturi, îmbrăţişări şi atingeri.
Întoarce-te în pat, scumpo.
Cum spui tu, tati.
Am terminat.
Ştiu că sună bizar, nu trebuie să-mi spui şi tu.
- Deci e o păpuşă ucigaşă... - N-am spus asta!
Am mai văzut un copil care şi-a ucis tatăl.
Păpuşa părea să fie instigatoarea.
- A părut un accident, ca la Levitt. - Accidentul Levitt, instigatoarea...
- Ce e? - N-o să mă ajuţi, nu?
- Cu ce? - Bine, mă descurc singură.
Ai grijă. Ann Zdrenţuita pare firavă, dar te poate bate cu siguranţă.
Allison Dubois, de la procuratură. Ne-am cunoscut în ziua accidentului.
Am venit să văd ce mai faceţi.
Mulţumesc.
Puteţi să vă faceţi comodă.
Scuzaţi-mă, am ceva de făcut.
Bună, Oliver.
- Îmi pare rău pentru tatăl tău. - Ba nu-ţi pare rău.
- Cine e prietena ta? - Nu e o prietenă, ci o păpuşă.
Când eram mică, păpuşile erau prietenele mele.
Vorbeam cu ele şi le spuneam lucruri pe care nu le puteam spune nimănui.
Secrete şi altele...
Tu faci asta?
Poate. Uneori.
Ce fel de lucruri îi spui? Lucruri legate de tatăl tău?
Crezi că n-a fost un accident, nu?
Nu ştiu. Tu ce crezi?
Poţi să-mi spui adevărul. Chiar vreau să te ajut.
E mama ta la telefon. Vrea să discute cu tine.
A venit mami! Cu pizza! Veniţi la masă.
Haide...
Pot să-ţi vorbesc? Pot să-ţi arăt ceva?
Nu, nu e nimic de discutat.
Îmi vizitez fiica. Tu ai de lucru.
- Ce altceva mai e de spus? - Aş vrea să merg cu tine.
Aş vrea să încerc să-mi fac rezervare pentru zborul de mâine.
Dar, înainte de a merge la mormânt,
aş vrea să vii într-o mică excursie cu mine.
E 2:20. Ar trebui să fie ilegal să suni la ora asta. Răspund eu.
Pot să vorbesc cu soţia ta?
E un copil. Cine e la telefon?
- Câţi ani ai? Ştii câte ceasul? - E 2:20.
Vrei să-i înmânezi receptorul soţiei tale?
Nu, nu voi face asta.
E miez de noapte şi ea doarme, ceea ce ar trebui să faci şi tu.
Dacă mai suni aici, îi sun pe părinţii tăi.
O să-ţi doreşti să nu te fi născut.
- Ce a spus? - Nu ştiu. Voia să discute cu tine.
Nu am părinţi. Şi deja îmi doresc să nu mă fi născut.
Dacă nu te superi, pot să vorbesc cu soţia ta?
Păpuşa mea e la tine?
Oliver, e târziu.
- N-am putut să dorm fără Maggie. - Bine. Ţi-o aduc imediat.
- Ce-i aduci imediat? - Trebuie să fac un drum scurt.
La două noaptea?
- Nu vrei să ştii de ce am luat-o? - Nu. Ştiu deja de ce ai luat-o.
Cine e la uşă? Ce se întâmplă?
Scuze, n-am vrut să vă sperii. Păpuşa nepotului dv. a ajuns...
Mă jucam cu ea şi am ascuns-o în poşeta doamnei.
Am uitat s-o iau, înainte să plece.
Am căutat-o în cartea de telefon şi am rugat-o să mi-o aducă înapoi.
Şi ţi-a adus-o. Oliver, e miez de noapte.
Nu, vă rog. E în ordine. Aţi trecut prin multe în ultima vreme.
Părea că are mare nevoie de păpuşă.
- Sunteţi un om intuitiv, doamnă... - Dubois.
Acum iertaţi-mă, soţul meu şi cei trei copii mă aşteaptă acasă...
Era entuziasmat când ai coborât pe coş cu jucăria lui?
- De fapt, mă aştepta. - Atunci chiar era entuziasmat.
Poate. Sau poate îmi seamănă.
- Oliver Levitt e medium. - Ce vrei să spui?
Sunt deosebită, dar nu chiar atât de deosebită.
Mai sunt şi alţii care văd şi simt diverse lucruri. În special copiii.
Mulţi cred că toţi copiii sunt aşa.
Dar uită totul când încep să vorbească şi să citească.
Băiatul ăsta are acest talent.
Ştia că sunt la uşă înainte să ajung acolo.
Ştia că nu cred că moartea tatălui lui a fost un accident.
Ştia că i-am luat păpuşa.
Dar asta nu-l transformă în criminal,
nu demonstrează că păpuşa e malefică
şi nici că tatăl lui nu a căzut de pe scară când a urcat după pisică.
Nu e corect. Suntem în toiul nopţii, nu poţi să mă ataci cu logica.
Îmi pare rău, iubito. Sunt obosit. Ăsta e război.
Noapte bună, scumpo.
S-a întâmplat din nou. S-a întâmplat iar...
- Trebuie să scăpăm de el. - Nu pot.
- Sigur că poţi. - Nu, nu pot. Nu pot s-o fac.
- De ce nu? - Pentru că e tatăl meu.
Şi e cu mult mai mare decât mine.
Sarah Jane, nu ţi-am spus să dormi?
Sarah Jane Levitt. Mătuşa lui Oliver. Era păpuşa ei.
Cred că a venit maşina.
- V-am prins într-un moment prost. - Ne întoarcem în San Francisco.
Sunt multe de făcut. Să-l înscriu pe Oliver la şcoală,
să începem procedura de adopţie...
A trecut prin foarte multe.
Mulţumesc că i-ai adus păpuşa înapoi. A însemnat mult pentru el.
Am observat că e o păpuşă foarte veche.
De fapt, a fost păpuşa mea.
Mă confesam ei şi îi spuneam diverse.
Acum un an, am simţit că Oliver avea multe pe cap.
Tatăl lui a fost furios, dar m-am gândit că i-ar prinde bine
să aibă pe cineva căruia să-i spună secretele lui.
Iertaţi-mă, voiaţi ceva anume?
Voiam să vă spun că o să scăpaţi nepedepsită.
Nu ştie nimeni, nu-i pasă nimănui.
Nu ştiu despre ce vorbiţi.
Serios? Ciudat, pentru că am făcut cercetări.
Se pare că accidentele tragice vă urmăresc pretutindeni.
Mai întâi a căzut tatăl dv. pe scări, acum fratele dv...
Tata a murit acum aproape 35 de ani. Ce legătură are asta cu Michael?
Tatăl dv. era un om cu probleme.
Asistentul social care a discutat cu dv. şi cu fratele dv.
a găsit un posibil tipar de abuz.
E o problemă cu abuzul...
Victimele se transformă adesea în abuzatori.
Tatăl dv. s-a purtat oribil cu dv. şi l-a torturat pe Michael, nu?
Ce vreţi să spuneţi?
E mort. Amândoi sunt morţi.
Oliver e în siguranţă.
Voiam doar să ştiţi că se opreşte aici.
O să ţin legătura cu dv.
Drum bun. Vă sun când ajungeţi acasă.
- Pa! - Bună...
Eşti gata pentru marea excursie?
I-am spus mătuşii că vreau să ţinem legătura,
să-mi povesteşti despre şcoala cea nouă şi noii tăi prieteni.
- Apropo, unde ţi-e păpuşa? - Nu ştiu. Cred că am pierdut-o.
De obicei mă pricep să găsesc lucruri şi să ghicesc.
Dar, brusc, nu-mi amintesc unde e.
Va apărea ea, dacă aşa trebuie să fie.
Nu-mi pasă. Oricum m-am plictisit de ea.
Se pare că te-ai făcut prea mare pentru ea.
Se pare că te-ai făcut prea mare pentru multe lucruri.
Drum bun.
"Ultima răsuflare"
Pe indicator scria că am ieşit din oraş.
- Ai idee ce căutăm? - Nu tocmai.
Suntem la 20 de minute distanţă de Ithaca şi de cimitir.
E trecut de ora 15:00. În curând se va face întuneric.
Acum nu-i vom putea vedea mormântul până mâine dimineaţă.
Ar fi trebuit să ştiu. Ar fi trebuit să vin singură.
Manny, ce faci?
Unde te duci?
Îmi pare rău, n-ar fi trebuit să spun asta.
Mâine avem timp destul. Mă bucur că eşti aici, cu mine.
Totul e o porcărie. Tot ce ţi se spune despre moarte e o porcărie.
Încearcă să-ţi vândă coşciuge, pietre funerare...
Atunci când mori, eşti mort şi asta e tot.
Nu există mesaje de dincolo.
Eşti aici şi apoi mori. De asta sunt atât de furios.
Ea a renunţat la tot.
Manny, vino încoace!
Te rog!
Acum ştiu de ce m-ai adus aici. Uite.
Cerule!
Cârciumărese. Cârciumărese albe.
- Dar suntem în mijlocul iernii. - Au fost mereu preferatele ei.
Aşteptaţi o secundă.
Iubitule, am dormit prea mult. Te caută cineva de la serviciu.
Joe Dubois. Bună, Aaron.
E totul în ordine?
Varicelă?
Te-ai molipsit de la fiul tău?
Fiul pe care l-ai adus la serviciu săptămâna trecută?
Înţeleg.
Va trebui să te sun eu, Aaron.