Cerule...
E prea devreme. Culcă-te la loc.
Sau, şi mai bine, vino încoace...
- Ce ai mai făcut acum, Sandra? - Cine e Sandra?
- Eu, amorezule. - Amorez?
Bine, recunosc. Nici eu nu-mi amintesc numele tău.
Sincer, nu-mi amintesc prea multe. Nu asta voiam.
Voiam doar să beau câteva pahare. În mod clar, am băut prea multe.
- Ce faci? - Îmi caut hainele.
- Allison... - Sandra. Dna O'Bannon pentru tine.
Bine, Sandra...
- Camera e plină cu hainele tale. - 35% sintetic? Nu prea cred.
- Ce faci? - Crezi că n-am observat verigheta?
Am şi eu una.
Bine. Mă dau bătută.
Pot să împrumut nişte haine, să-mi completez ţinuta de casnică?
Întoarce-te. Nu eşti la televizor. Cum am făcut?
Am venit aici cu maşina ta? A mea e tot la Spotted Pony?
Răspunde-mi, Don Juan. Trebuie să ajung acasă.
- Las-o baltă. - Ajunge! Allison...
Sandra, neanderthalianule. Unde-mi sunt poşeta şi mobilul?
- O să trezeşti copiii. - Ai şi copii aici?
Chiar eşti ciudat...
Frumoasă garderobă. Cine se ocupă de ea? Homer Simpson?
Uşurel... Sunt temele fetelor. Ăla e al meu. Nu...
Pricep, nenorocitule. Mi-ai luat hainele, poşeta mobilul...
Te avertizez că încep să mă înfurii. Ai 10 secunde să mi le aduci...
- Mamă, tată, e o urgenţă! - Ce-i asta?
- Sunt fetele. - E ceva serios! E cineva acolo?
Aşa fac copiii? Nu-i de mirare că soţul meu nu vrea copii.
- Ce faci? Pe cine suni? - Poate pe soţul meu.
Poate chem poliţia. Văd că nu te grăbeşti să-mi aduci lucrurile.
- A surzit toată lumea? - Mă duc să văd ce e cu ea.
- Apoi o să încerc să te calmez. - Adu-mi lucrurile.
- Nu pleca şi nu suna pe nimeni. - Sigur...
Mă întorc imediat.
O să ne lămurim cum stau lucrurile, cine eşti şi unde e locul tău.
Bridgette, eşti bine? Ce se întâmplă aici?
Am rămas fără hârtie igienică.
E Jeep-ul? Cred că e Jeep-ul.
Da, Devalos, Procurorul Devalos. Ştiu că încă nu e la serviciu.
De asta v-am cerut numărul lui de acasă.
Vă rog, nu mă puneţi... în aşteptare.
- Sunt doar patru felicitări aici. - Stai un pic, Bridge.
Ce treabă am cu el? Soţia mea e în subordinea lui.
Chiar trebuie să vorbesc cu el. Sigur, mai aştept.
Unde îmi e elasticul de păr? Şi unde e mami?
Mami s-a dus la serviciu mai devreme.
Da, ştiu că numărul e secret.
Îl am pe aici, pe undeva. Doar că nu-l găsesc.
S-a întâmplat ceva, tată? Te porţi ciudat.
Nu, scumpo. Totul e în ordine.
Tati caută un număr de telefon. Ajut-o pe sora ta. Vin şi eu imediat.
De ce faci asta în bucătărie? O să mânjeşti totul cu mâncare.
Trebuie să termin. Am şapte iubiţi anul ăsta, adică multe felicitări.
Sfântul Valentin a fost inventat de o firmă de felicitări,
ca să-i păcălească pe şcolari să le cumpere marfa.
- E o minciună! - Bridgette, n-aud nimic.
Da, e o urgenţă, dar nu una care să implice poliţia. E ceva personal.
Sfântul Valentin e real. Le trimiţi o felicitare băieţilor.
Dacă îţi trimit şi ei una, ei sunt iubirea ta adevărată.
Zău? Pentru că îţi dau o felicitare? Nu prea cred.
- Nu contează. Am găsit numărul. - Sfântul Valentin e real.
- Nu-i aşa tati? - Sigur, Bridge.
M-a sunat procurorul şi m-a rugat să vin, că ai probleme.
Apreciez. E o nebunie aici. Să mergem pe verandă.
Bună ziua, dle detectiv Scanlon. Mama e cu dv.?
Nu. Am venit să-l văd pe tatăl tău.
- E totul în ordine, tată? - Da. Ai tu grijă de sora ta puţin.
Ţi-am dat maşina în urmărire. Mobilul tău e monitorizat.
În momentul de faţă, e doar o chestiune de timp.
Trebuie să duc fetele la şcoală şi să mă port ca şi cum n-ar fi nimic.
Dacă o găseşti, sună-mă pe mobilul lui Allison. O să-l iau cu mine.
Era perfect lucidă, doar că era altcineva...
Du-ţi fetele la şcoală. De cum o găsim, te sun.
Tom?
- Dora? - Unde sunteţi, dnă O'Bannon?
Cum naiba se spune "în bucătărie"?
În bucătărie, Dora.
Uşurel, Dora... Abia învăţ spaniolă. Ce e?
Ce este? Ce s-a întâmplat?
Poliţia? Urgenţă.
Glendale Lane, nr. 2323.
Coborâţi.
Vă iubesc.
- Pa, tată. - Şi eu te iubesc.
Ţi-am zis că n-o să dureze.
Două echipaje au fost chemate la o pătrundere prin efracţie.
A pătruns prin efracţie?
Camerista a găsit-o în hainele stăpânei casei, mâncând îngheţată.
Era aşa de convingătoare, că poliţia nu ştia pe cine să aresteze.
Dar camerista avea acte.
Femeia căreia i-a luat locul a murit cumva recent?
Primul lucru pe care l-am verificat. E în viaţă.
- Pot să vorbesc cu ea? - Da.
- L-aţi sunat pe soţul meu? - Sigur.
Iar tu! El e bărbatul despre care v-am vorbit.
M-a îmbătat sau m-a drogat şi m-a dus la el acasă.
Are poşeta mea, telefonul, actele...
Nu ştiu împotriva cui să depun plângere.
A lui sau a nebunei de cameriste. Pe ea pot s-o concediez oricând.
- Dar el nu lucrează pentru mine. - Încetează!
- Ştii cu cine vorbeşti? - Ajunge!
Nu poţi face asta. Nu te poţi purta aşa.
Nu atâta vreme cât arăţi aşa şi eşti în pielea soţiei mele.
- E complet nebun. Vedeţi, nu? - Ajunge!
Vorbeşti ca un gunoi. Te porţi ca un copil răzgâiat.
Îmi provoci repulsie.
Vreau să te întorci de unde ai venit şi să-mi dai soţia înapoi!
Vă cer să-l luaţi...
- Eu îţi cer să te trezeşti! - Trezeşte-te tu! Eşti nebun!
E nebun. Asta e partea unde vine Ashton Kutcher şi...
Ascultă-mă...
Te cheamă Alison Dubois. Eşti soţie şi mamă.
Ai trei copii. Uneori vezi spiritele morţilor.
Îţi sună cunoscut? Eşti predispusă la episoade paranormale.
Cred că ăsta e unul dintre ele. Şi trebuie să-i pui punct.
Trebuie să-l închei, cumva.
- Îl puteţi suna pe soţul meu, Tom? - Eu sunt soţul tău.
Eu.
Lasă-mă un pic cu ea.
Omul ăla e nebun de legat.
E un soţ care-şi face griji pentru soţia lui.
O fi soţul cuiva, dar nu al meu.
Bine, eşti Sandra O'Bannon.
- Nu eşti căsătorit, nu? - Nu.
Ştiam eu. Pentru că nu eşti încă exasperant. Încă mai asculţi.
Sunt numai urechi. Povesteşte-mi despre tine.
Soţul meu e dr Thomas O'Bannon. Locuim în Glendale Lane, nr. 2323.
{}Povesteşte-mi despre seara trecută.
Tot ce s-a întâmplat înainte să te trezeşti.
- Nu ştiu. Am ieşit în oraş. - Unde?
- The Spotted Pony. - Barul de pe Mesa? Ai băut?
Nu, m-am prostituat. Normal că am băut. Eram la un bar.
Ai băut mult?
Ascultă...
Ieri am aflat că soţul meu are o aventură.
Plănuiam o escapadă romantică pentru Ziua Sfântului Valentin
şi am descoperit că el are pe altcineva.
Da, am băut mult. Răspunsul la întrebare e afirmativ.
Mai ştii când ai plecat cu dl Dubois?
Am făcut multe prostii în căsnicie, am lansat multe ameninţări,
dar nu mi-am înşelat niciodată soţul.
Vrei să faci ceva pentru mine, Sandra?
Doar dacă nu-mi mai vorbeşti condescendent.
Du-te acolo şi spune-mi ce vezi când te uiţi în oglindă.
Fă-mi pe plac.
- Ce vrei să ştii? - Descrie-te.
Bine. Am 1,72 metri, sunt stilată,
interesantă, chiar frumuşică uneori.
Poate nu azi.
Am ochii căprui ai tatălui meu şi nasul subţire al mamei mele.
Sânii sunt făcuţi de soţul meu.
Părul e cam dezordonat, dar Geoffrey îl poate aranja,
dacă îl conving să mă primească.
- Ce culoare spuneai că are părul? - De ce? Îţi place?
Coaforul îi spune "roşcat ars".
Nu e vopsit, e în întregime natural.
Casa în care a intrat Allison e a soţilor Thomas şi Sandra O'Bannon.
El e chirurg. Ea e foarte bogată. A moştenit averea de la tatăl ei.
- Sunt căsătoriţi de şase ani. - Ai luat legătura cu ei?
Mi s-a spus că sunt în vacanţă.
Se pare că au o casă lângă Prescott, unde nu există telefoane.
Sunt sigur că putem rezolva lucrurile când vorbim cu el,
dar, până atunci, nu o pot lăsa în libertate.
- Trebuie să stea la închisoare... - De fapt, aveam o altă idee.
Nu se poate întâmpla aşa ceva.
Presupun că oricum n-o vrei acasă, în starea actuală.
Nu cred că ar veni de bunăvoie cu tine
şi nu e bine s-o laşi în preajma fetelor.
Legal, nu avem de ales. A comis o infracţiune.
Trag nişte sfori, s-o internăm la un spital de boli nervoase.
Va fi tratată mult mai bine decât la închisoare.
Din clipa în care îşi va reveni, o vom scoate de acolo.
- Ştiu şi eu... - Nu prea ai de ales, Joe.
Luaţi-vă rămas bun şi o vom duce pe dna Dubois în rezervă.
- Preferă să i se spună dna O'Bannon. - E numele meu.
O să-mi notez.
Sper să dureze doar o zi, două.
Din clipa în când revii la normal...
Nu ştiu cine eşti sau cum i-ai făcut pe toţi să-ţi creadă povestea.
Nu mă poţi ţine prizonieră la infinit. Soţul meu mă va găsi.
Şi atunci voi avea grijă să plătiţi pentru tot ce aţi făcut.
Cu toţii.
- Bună, tată. Unde e mama? - Ce se întâmplă?
- Cum de ai venit tu să ne iei? - Şi eu mă bucur să te văd.
- Azi nu mergi pe jos? - Voiam să vorbesc cu mama.
- E tot la serviciu? - A plecat într-o mică excursie.
- Dar nu şi-a luat rămas-bun. - Se simte groaznic din cauza asta.
- V-aţi pus centurile? - Pot s-o sun?
Acum e în avion.
Va ateriza la noapte şi e într-un alt fus orar.
Vom fi doar noi câteva zile şi am nevoie de ajutorul vostru, bine?
- Bine. - Sigur.
Voiam să mă asigur că e bine.
Bine.
La ce oră pot să sun dimineaţă?
Bine. Mulţumesc, dnă asistentă.
Deci mama a plecat într-o călătorie de afaceri, dar nu şi-a luat mobilul.
Probabil l-a uitat.
Şi-a uitat telefonul, nu şi-a luat rămas-bun...
E totul în regulă cu ea?
Da, Ariel.
N-are nimic. Şi îţi promit că se va întoarce curând.
Du-te la culcare.
- Încetează, Tom! - Ce să încetez?
- Tratamentul tăcerii. - Bine, voi vorbi.
Mi-a plăcut să mă trezesc şi să-mi culeg nevasta beţivă dintr-un bar...
Bine, m-am răzgândit. Poţi să taci iar.
Mi-a plăcut la nebunie.
N-a fost mai rău decât să afli că soţul te înşeală.
Cu două zile înainte de Sf. Valentin.
- Unde suntem? - E drumul spre cabană.
Dacă îţi închipui că bat drumul până acasă,
ca să vin la cabană dimineaţă, eşti complet nebună.
Dacă aprinzi ţigara în maşină, îţi rup mâna.
Doar un fum, apoi promit că o sting.
Ştiu să număr până la unu, Tom.
Dobitoc nenorocit! Arde tapiţeria.
Fir-ar!
Am rugat poliţia din Prescott să trimită un echipaj la cabana lor.
Nu era nimeni acolo. N-au venit deloc.
Nu vreau să fiu morbid, dar cred că avem aceeaşi idee.
Că poate au avut un accident şi nu mai sunt printre noi?
Poate unul dintre ei e printre noi, în pielea soţiei mele.
Bine că tu nu te-ai transformat în dl O'Bannon.
O să verific spitalele de pe drum.
Poţi aştepta o clipă? Mă mai sună cineva.
- Casa Dubois. - Dle Dubois...
Doctorul a care a consultat-o pe soţia dv. Vrea să vă transmit
că e trează, lucidă şi doreşte să vă vadă.
Staţi puţin... Pe mine sau pe celălalt soţ al ei?
- Sunteţi Joe Dubois, nu? - Da.
Atunci pe dv. vrea să vă vadă.
Bună, soţule.
Al?
- Cât mă bucur că ai revenit! - Joe...
Şi eu mă bucur.
Dle Dubois?
Aproape am terminat.
Pot să iau mobilul tău, să-mi verific mesageria vocală?
Am nevoie de numărul de la spitalul Prescott General.
Am nevoie de informaţii despre Thomas O'Bannon.
A fost internat acum două seri.
Nu sta cu mâinile în sân! Deschide portiera!
- Du-mă la spitalul Prescott General. - Am înţeles...
- Thomas O'Bannon? - Rezerva 416.
Tom! Slavă Cerului! Mi-era teamă că ai fost rănit mai grav.
- Cu mine vorbiţi? - Eu sunt, Tom.
Tom, cine e prietena ta? Sau ne-am cunoscut deja?
Sunt puţin cam ameţită, de la accident.
Dar Tom şi doctorii mă asigură că îmi voi reveni.
- Tu cine eşti? - Sandra, soţia lui Tom. Tu?
Nu e cineva cunoscut, draga mea. Mulţumesc pentru grijă.
O femeie care seamănă cu Allison a luat o maşină de la spital
şi s-a dus la Prescott General.
Mă duc până acolo, să văd ce pot să aflu.
Mulţumesc.
Fetelor, a venit pizza! Spălaţi-vă pe mâini.
Bună, soţule...
Te rog...
Am nevoie de tine.
Am nevoie de ajutorul tău. Nu am la cine altcineva să apelez.
- Nu ştiu unde să mă duc. - Du-te şi vorbeşte cu soţul tău.
- La mulţi ani de Sfântul Valentin. - Da, sigur...
- La mulţi ani de Sfântul Valentin. - A venit mami!
Mamă! Tată!
Îmi pare rău, nu pot s-o fac.
Îşi vor da seama imediat că nu sunt mama lor.
Vrei să afli ce s-a întâmplat? N-o putem face de aici.
Îţi promit că va merge. E Sfântul Valentin.
Eu şi Allison ieşim de fiecare dată să luăm cina în oraş.
Le spunem noapte bună şi urcăm în maşină.
Nu ştiu dacă o pot face. Hainele astea sunt ciudate rău.
Ce părere ai? Crezi că merge? Presupun că e în spiritul zilei.
Serios? Rochia nu va mai avea acelaşi efect aşa.
Nu-i nimic, avem trei copii. Mi-a ajuns efectul.
Bine, pot face asta. Nu uita, Ariana, Belinda şi Sheree...
- Ariel, Bridgette şi Marie. - Voi folosi numele generic. "Fete".
Eu şi mami ieşim la o cină specială, de Sfântul Valentin.
- Ariel, tu eşti şefa. - Glumeşti! Mami abia a venit.
Nici nu i-am arătat ce felicitări am primit.
Cam nasol. Nu, fetelor?
Cum a fost călătoria? Unde te-ai dus? Ce-ai făcut?
Şi mie mi-ar plăcea să ştiu,
dar pierdem rezervarea, dacă nu plecăm.
N-ai avut nevoie de mobil? L-ai lăsat aici, împreună cu poşeta.
Încă o întrebare excelentă. Avem multe de discutat la cină.
- Şi pupici? - Mai târziu, promit.
Pa, fetelor.
Ceva nu e în ordine.
Trebuie să verific nişte lucruri la mine acasă.
Ce tot spui? Ce lucruri? N-o să intrăm în belele, nu?
Camerista e liberă, soţul meu e încă în spital.
Vreau să aflu mai multe despre... ea.
Trebuie să fie foarte bogată. Lui Tom îi plac femeile bogate.
Ceea ce e ciudat, pentru că la început nu-i plăceau.
Tocmai de-aia mi se părea atrăgător.
Nu mă lăsa să plătesc eu masa sau băutura.
Dar n-ar trebui să mă surprindă.
Tuturor le place bogăţia, mai ales după ce-au prins gustul.
- Era la spital azi? - Asta e partea ciudată.
Eu eram acolo. Să ne fi văzut împreună...
Era mai tandru decât a fost vreodată.
Nici nu ştiu cum să-ţi descriu.
Era ca şi cum toate părţile rele ale căsniciei
au fost eliminate în timpul accidentului
şi un Tom mai vesel şi mai fericit a ieşit din maşina distrusă.
Singura problemă e că eu fac parte din bagajul lăsat în urmă.
Ia-o pe Scottsdale Road şi te ghidez eu de acolo.
E doar mobilul mamei. Nu-mi vine să cred că a plecat iar fără el.
Sunt Allison. Lăsaţi un mesaj după semnalul sonor.
Nu ştiu unde eşti, dar e Sfântul Valentin,
aşa că vreau să-ţi urez "la mulţi ani".
Trebuie să-ţi spun ceva...
Să-ţi aud vocea pe robot a fost cel mai frumos lucru de azi.
Măcar ştiu că eşti tu.
Cerule, Allison... Unde eşti?
Mi-e dor de tine.
- Dnă O'Bannon? - Sunt aici.
Durează de ani buni. În cutia aia sunt scrisori din 2004.
Chitanţe pentru darurile cumpărate cu banii mei.
Maşini, bijuterii... Cum de n-am ştiut?
Îmi pare nespus de rău. Ar trebui să plecăm. E târziu.
- Fetele mele se duc la şcoală mâine. - Nu vreau să plec nicăieri.
Vreau să dorm în propriul meu pat.
Am sentimentul groaznic că va fi pentru ultima oară.
Nu pot merge acasă fără tine.
Fetele îşi vor da seama că s-a întâmplat ceva.
Vreau să te ajut să înţelegi, dar trebuie să mergem la mine acasă.
Asta e replica pe care ai folosit-o şi la bar?
Abigail nu e destul de mare ca să aibă grijă de ele?
Ariel. Şi nu, nu se poate. Mâine au şcoală. Eu şi Allison...
Stai puţin...
Adică n-aţi stat niciodată o noapte întreagă în oraş?
Să lăsaţi totul baltă şi să petreceţi?
E greu de explicat, dar pentru mine petrecerea e să fiu cu Allison.
Iar pentru ea, cel mai bun loc de petrecere e acasă, cu copiii.
Cerule!
Mi-aş da viaţa ca să găsesc pe cineva pentru care să simt aşa ceva...
Şi care să mă iubească aşa.
Ar trebui să plecăm.
- Cum procedăm? - La ce te referi?
La pat. Ştiu că deja am dormit împreună, dar...
Chestiile astea se rezolvă de la sine.
Nu e răspunsul pe care îl căutam.
Tu stai în partea lui Bridgette, eu stau în partea lui Marie.
Sunt convins că te vei simţi în siguranţă.
Fir-ar...
La naiba, m-a durut!
Ar fi momentul să ieşi din pădure şi să-mi dai o mână de ajutor.
Te rog să nu ridici tonul la mine.
Stau în pădurea asta întunecoasă de trei ore, de când m-ai lăsat aici.
Eu m-am izbit intenţionat de un pom, pentru ca tu să ai tot ce visezi.
Să nu comparăm stările de spirit. Dă-mi o mână de ajutor.
Apuc-o de picioare. Aşa...
Haide, târăşte-o.
Ştim ce avem de făcut.
Eu dezvelesc mormântul şi o coborâm amândoi în groapă.
De ce te întorci cu spatele? Ţi-am văzut trupul.
Eu ţi l-am creat. Şi chipul la fel.
Nu e vorba de tine, ci de ea. Cred că trăieşte încă.
Lucrurile nu sunt niciodată uşoare cu tine.
E o bucată frumoasă de drum, dar nu pricep ce căutăm aici.
Ăsta e locul. Chiar aici.
Nu uita lopata.
- Deci am ajuns. - Nu, nu încă!
Ce e? Ce cauţi?
- Mulţumesc. - Ce-ai spus?
Am spus "mulţumesc". Scuze, mi-a scăpat.
O să vorbesc iar ca un gunoi şi o să mă port ca o pramatie.
Nu-i nevoie. Merge şi cu "mulţumesc".
Ce e?
- Tu eşti, nu? - Nu, nu acum...
Nu încă... Nu vreau să se termine.
Mai am atât de multe de făcut... Atât de multe de învăţat...
Allison! Sandra...
Te simţi bine?
Sunt cam ameţită.
Ai fost inconştientă o bună bucată de vreme. M-ai speriat groaznic.
- Cum am ajuns aici, Joe? - Nu-ţi aminteşti?
Ultimul lucru de care îmi amintesc e că am luat felicitări pentru Bridge.
Crezi că o să stăm mult aici? Trebuie să iau ceva şi pentru tine.
Chirurgul plastic Tom O'Bannon a fost acuzat de uciderea soţiei,
după ce a mărturisit că a înscenat un accident de maşină
pentru a o omorî pe Sandra Pinzler, moştenitoarea averii Pinzler.
Cuplul era în pragul divorţului, la momentul crimei.
Pentru a-şi păstra accesul la banii soţiei,
dr O'Bannon a pus o altă femeie să se dea drept soţia sa.
În ultimul an, el şi-a supus amanta mai multor operaţii estetice,
până când Lisa Wolfe a ajuns să semene perfect cu dna O'Bannon.
Dna Wolfe, pe care o vedeţi aici, e reţinută fără cauţiune.
Văd că te pui la curent cu evenimentele zilei.
- Am pierdut trei zile din viaţă. - Crede-mă, ştiu asta...
Apropo, în legătură cu Ziua Sfântului Valentin...
Mulţumesc.
Pentru ce? Încă nu apucasem să-ţi iau nimic când a început nebunia aia.
Ce tot spui? Am primit felicitarea. Mi-am verificat mesageria.
Nu vrei să ştii ce am eu pentru tine?
- Ba sigur că da. - Verifică-ţi mesageria vocală.
Femeia asta ştie să citească gândurile.