Spaima devine neanunţată şi apoi consumă sentimentele noastre
cu simţul iraţional al osândei.
Aţi avut vreodată sentimentul de spaimă?
Eu nu vorbesc despre frică.
Frica este imediată.
Frica este ceea ce te loveşte când te pândeşte pericolul.
Un crocodil din India cu un pistol.
Un străin în casa ta.
Eu vorbesc acum despre spaimă.
Spaima este persistentă.
Te roade.
Nu o poţi ignora.
Nu vrea să plece.
Pentru că asta este spaima.
Este îngrijorarea pentru ceva asupra căruia nu ai nici un control.
Spaima îţi poate afecta sarcinile de servici,
casa ta, să-ţi modifice personalitatea.
Hei, îmi cer scuze că te trezesc.
M-am simţit ciudat că plec fără să-mi iau la revedere.
- E atât de devreme. - Ştiu.
Şoferul meu a spus că el trebuie să intre înaintea tuturor.
- Şoferul tău? - Da. Nu-ţi aminteşti?
Am lăsat maşina la magazin în drumul spre casă.
Oh, corect.
Am crezut că o să conduci tu.
Nu, ţi-am spus.
Am privit direct spre directorul companiei şi an dat
câteva telefoane... Am reuşit să conving un coleg de servici să mă ducă.
Ce-i cu faţa asta?
Nu ştiu. Nişte sentimente ciudate, ca şi cum...
Ca şi cum tu eşti... Eu ar fi trebuit să te duc cu maşina sau...
poate că nu ar trebui să te duci deloc.
Auzi asta?
Poate că e felul lumii de a-ţi spune
să rămâi în pat, doar...
să treacă o zi fără să fie nevoie de noi.
Te voi lăsa să-i explici asta şefului meu.
Azi e şedinţa lunară de coordonare a proiectului.
Dar sunt sigur că ei ar fi fericiţi dacă le-ai face o vizită în contul acestei ploi.
- Asta e maşina care mă ia. - Eşti sigur
că nu vrei ca eu să te conduc?
- Am un sentiment ciudat. - Nu, sunt bine. Chiar aşa.
Dacă vrei să faci ceva pentru mine,
dacă e senin, ai putea să dai o fugă la curăţătorie
şi să-mi ridici cămăşile.
Asta ar fi...
Poţi să iei asta? Mă duc să-mi iau geanta.
Bună, uh, sunt Bruce. Sunt aici pentru Joe.
Oh, da. Intră, intră.
Sunt Allison, soţia lui Joe.
Sper că ţi-ai adus arca.
Um, ei bine, lasă-mă doar...
Uh, să văd ce face Joe.
Hei, îmi cer scuze că te trezesc, dar...
Te-ai simţit ciudat să pleci fără să-ţi iei la revedere.
Da.
Vreau ca tu să stai acasă.
Iubito, asta-i maşina mea.
Nu, vorbesc serios. Chiar vreau ca tu să stai acasă.
Bine. Ai putea s-mi spui de ce?
Nu. Un sentiment.
Poate că e din cauza ploii.
Poate a fulgerului.
Bine, ploaia e pe cale a se opri,
iar tunetul v-a trece.
Chiar trebuie să merg la servici.
Copii chiar au nevoie să meargă la şcoală, ca să nu mai amintesc...
Ştiu. Cămăşile tale, curăţătoria...
Şedinţă importantă. Urează-mi noroc.
Noroc...
Marvasmar are plăcerea de a vă prezenta
---Medium Sezonul 03 episodul 17--- Joe Day Afternoon
Ariel!
Sunt aici.
Azi va fi o zi îngrozitoare.
Ce te face să zici asta?
Nu ştiu. Un sentiment pe care îl am.
Adică, uită-te pe fereastră, e deprimant.
Nu-i pot face nimic părului meu.
E ca şi atunci când ştiu că ceva rău se va întâmpla.
Nu ştiu când, nu ştiu unde.
Ca şi când aş vrea să mă bag înapoi în pat
şi să aştept ca ziua să treacă.
Nu spune asta.
Ploaia se va opri.
Tunetele vor trece.
Cum se face că ştii?
Tati mi-a spus.
Apreciez că faci asta.
Nici o problemă.
Nu, vorbesc serios.
Te-am văzut în aceste întruniri lunare
timp de câţiva ani şi am realizat,
ştii, că noi doi nu ne cunoaştem şi eu...
eu apreciez că ţi-ai deviat traseul pentru a putea să mă iei.
Nu-ţi fă griji pe tema asta.
Mi-am uitat permisul.
Dumneata... îl ai?
Mulţumesc.
Nu e nicio îndoială.
Un juriu predominant format din femei
va lucra împotriva noastră în acest caz.
Eu vreau doar să mă simt mai sigur
când mă gândesc la unii din bărbaţii propuşi pentru juriu.
Cumva te-ai uitat la vreunul din aceste acte?
Allison?
Am crezut că te-am pierdut, pentru un moment.
Oh, nu, ... e mintea mea.
Eu doar... nu mă pot concentra în această dimineaţă.
S-a întâmplat ceva?
Nu, am fost doar
îngrijorată în legătură cu lucruri pe care eu nu le pot controla.
Lucrul cel mai rău e, că eu nu sunt sigură
ce sunt aceste lucruri.
Uite, s-a oprit ploaia.
A ieşit soarele.
Aşa cum a zis Joe.
Uite, trebuie să fiu în sală în câteva minute.
Hai să ne întâlnim dupăamiază
când capetele noastre şi programele noastre sunt mai limpezite?
Dumnezeule.
Cum e posibil?
Copilului nu îi place cafeaua.
Cum adică?
De fiecare dată când iau o înghiţitură
înainte de a ajunge la jumătatea drumului
că şi micul ticălos are câte o răbufnire
întorcându-mi înapoi în gât.
Sună plăcut.
Dar mie îmi place cafeaua.
Poate că nu e copilul meu.
Nu pare a fi prea plăcut.
Neaţa la toată lumea.
Unde sunt băieţii de la Avionics?
Se întâlnesc cu un client în Peru.
Peru? Şi Systems?
Cred că au plecat cu toţii.
Desigur.
Atunci, nu ar trebui să dureze prea mult.
Bruce?
Dl. Kravitz.
Bruce, ce cauţi aici?
Ei bine...
Aici e întrunirea lunară a managementului proiectului.
Eu conduc...
Satellite Telemetry Systems.
Am tot venit la această întrunire de 3 ani.
E... mă scuzaţi, e vreo problemă?
Ei bine, una mică.
Tu nu mai eşti
coordonatorul de la Satellite Telemetry Systems.
De fapt, tu nu mai lucrezi aici.
Nu ţi s-a desfăcut contractul de muncă săptămâna trecută?
Nu ţi-ai predat cheile? Calculatorul?
Permisul? Cum dracu ai intrat aici?
Am venit împreună.
Înţeleg.
Bine.
Bruce, ce faci?
Ei bine, dl. Kravitz, um...
noi îţi oferim, oportunitatea vieţii.
Noi, uh...
îţi dăm o şansă să te răzgândeşti.
Dar nu e nimic de schimbat, Bruce.
Eu cred că e, dl. Kravitz.
Acolo nu există nici un motiv de a mă concedia.
Chiar aşa? Astfel priveşti lucrurile?
Dacă nu greşesc?
Satelitul Manzee Communications,
un satelit de 60 million de dolari, un satelit care era responsabilitatea ta din partea celor de la Telemetry Systems,
nu-i aşa că acel satelit tocmai a căzut din cer
peste Arabia Saudită luna trecută?
Dl. Kravitz...
Am venit la dumneata
cu 6 săptămâni înainte de lansare,
şi v-am spus că nu este pregătit.
V-am spus că acel satelit nu poate să stea acolo.
V-am spus că avem nevoie de încă 90 de zile.
V-am spus că avem nevoie de încă 750,000 de dolari.
Şi v-am explicat că nu-i avem.
Treaba ta era să-l faci să funcţioneze cu resursele care v-au fost date!
Ai eşuat, ai fost pus pe liber.
Ştii ceva? Eu cred că trebuie să reconsiderăm tot ceea ce facem acum.
Îţi voi cere să pleci acum.
Dacă nu pleci în 10 secunde,
voi chema pe cei ce asigură securitatea să te conducă, Bruce.
Ei bine...
Aici se pare că nu suntem de acord.
Deoarece, uh...
Eu cred că avem mai mult...
de discutat.
Frumoasă zi. Frumoasă zi.
Da, frumoasă zi, da.
Oh, nu.
Bună, a-ţi apelat căsuţa vocală a abonatului Joe Dubois.
Îmi pare rău că nu sunt prin apropiere să-ţi răspund,
dar lasă-mi numele şi numărul de telefon, şi te voi apela eu în cel mai scurt timp posibil.
Hei, eu sunt.
Îmi pare rău, deodată iar am acel sentiment...
Întrerupem programul obişnuit pentru a vă aduce ultimele noutăţi.
Împuşcături au fost raportate în interiorul biroului...
Eşti gata, Ariel?
Trebuie să o sun pe mama.
Despre ce vorbeşti? Eşti bolnavă?
E greu de descris.
E doar... eu am nevoie doar să pot să o sun pe mama.
Eşti sigură că vreo asistentă nu te poate ajuta?
Bine, dă-mi testul tău şi î-ţi voi scrie o permisie pentru director.
Haide, mişcă!
Bună, a-ţi apelat căsuţa vocală a abonatului Joe Dubois.
Îmi pare rău că nu sunt prin...
Cred că toată lumea a auzit împuşcătura.
Ei au evacuat clădirea.
Toată lumea e deja afară.
Vă rog să staţi jos.
Excelent, banii noştri pe taxe chiar muncesc.
Bine, până acum am avut o împuşcătură în tavan,
cu toţii ne-am predat telefoanele, ce urmează?
Vreau ca asta să treacă repede... am o grămadă de treabă la birou
iar soţia are bilete la teatru deseară.
E o glumă pentru dumneata? Vă amuză cumva?
Îmi pare rău... ţi se pare a fi amuzant, Bruce?
Ei bine, scuză-mă.
Orice am făcut care să-ţi dea impresia asta,
îmi cer scuze. Nu sunt amuzat.
Nici un pic.
Puţin plictisit,
un pic supărat.
Nu am vrut să stau sub acea gaură
dacă cumva ploaia începe din nou, dar amuzat? Nu prea cred.
Aşa că, spune-mi cum vrei să se termine?
Care e sfârşitul jocului? Ce doreşti?!
V-am spus.
V-am spus ce doresc, dl. Kravitz.
Îmi vreau slujba înapoi, pensia mea, serviciile de sănătate,
asigurarea mea de viaţă.
Vreau să fie ca şi cum săptămâna trecută nici nu s-a întâmplat.
Un pic cam târziu pentru asta, nu crezi?
Stai puţin.
Să vorbim despre asta.
E prea târziu?
Dacă nimeni nu e rănit,
toată lumea e bine.
În fine, o gaură în tavan,
dar poate fi reparată.
Deci ce e cu slujba lui?
E ceva, orice despre care se poate discuta?
Vorbeşti serios?
În primul rând, nu voi fi de acord cu nimic
atunci când o armă este aţintită asupra mea.
Ei bine, el are dreptate, Bruce.
Ce îţi ia să pui arma deoparte?
Nu e nimic de discutat până nu faci asta.
Bine, ce zici de Melinda?
Ce ai zice să-i dai drumul să plece pe scări?
Tot acest stres nu îi face bine nici ei şi nici bebeluşului.
Nimeni nu pleacă nicăieri.
De ce nu iei tu un loc, Joe?
Omul a vorbit.
Am face bine să facem ce spune el sau cine ştie?
El poate că îşi ia arma
şi face o altă gaură în tencuială.
- Dl. Kravitz... - Te rog. Ştii ce?
Am avut destulă grijă în privinţa asta.
Dacă vrea să facă ceva, trebuie să facă acum.
El are o singură armă.
Cine ştie câte gloanţe? Deja a irosit unul.
Uită-te la el.
Ţi se pare ameninţător?
Mie nu.
De fapt, ştii ce voi face?
Plec.
Voi merge spre uşă acum
şi să vedem dacă el va încerca să mă oprească.
Poate că am fost puţin precipitat.
Joe!
Joe Dubois?!
L-a văzut cineva pe Joe Dubois?! Joe!
Căutaţi pe cineva?
Soţul meu. Lucrează aici.
Nu mi-a răspuns la telefon.
Nu-l văd nicăieri.
Ştiţi ce se întâmplă?
Cine mai e încă acolo?
Încercăm să aflăm.
De fapt, dacă îmi daţi numele lui,
punem oameni să îl caute.
Joe DuBois. D-U-B-O-I-S
Una sau mai multe împuşcături au fost trase la Aerodytech.
Aşa cum puteţi vedeadin imaginile noastre luate din elicopter,
poliţia a început să se adune...
Îmi pare rău că vă deranjez, dl. director Philips,
dar trebuie să o sun pe mama
iar ei spun că nu pot folosi telefonul decât dacă am permisiunea dumneavoastră.
Ce e aşa de urgent încât nu poate aştepta până se termină orele, Ariel?
E doar... eu am nişte presentimente foarte rele.
Ceva ce ai vrea să vorbeşti cu mine?
Nu.
Ariel, ce te face să crezi că mama ta poate
să facă ca această senzaţie să dispară?
Nu ştiu.
Poate spune ceva.
Îţi voi spune nu, Ariel.
pentru că eşti în clasa a 8-a,
şi când ajungem în clasa a 8-a,
chiar dacă avem presentimente rele,
trebuie să fim capabili să parcurgem ziua
fără să avem o discuţie cu mama sau cu tata.
Îţi voi cere acum să te duci înapoi în clasa ta
şi orice sentiment ai avea,
va trebui să aştepte până la sfârşitul zilei, bine?
Da.
Pe aici, dl. procuror.
Domnule procuror!
Allison, ce faci aici?
Soţul meu lucrează aici.
Poţi să mă ajuţi ca să aflu dacă este bine?
Exact la timp.
Încercam să luăm contactul cu cei de acolo.
Ştii unde e, cine e?
În principiu,
formăm toate numerele sperând ca cineva să răspundă.
Îţi verifici e-mail-ul?
Iată care-i treaba: eu nu pot să-ţi dau slujba înapoi.
Acest vapor a plecat din docuri, dar nu e prea târziu.
Tu ne laşi pe noi să plecăm de aici, pe toţi,
iar noi inventăm o poveste.
Cu toţii suntem ingineri,
suntem în această încăpere şi testăm un polimer nou
şi ne-a venit ideea să tragem cu arma în el.
Iar tu eşti aici pentru că a fost proiectul tău.
În orice caz, acest nou polimer, se presupunea a fi antiglonţ,
aşa că am tras în el pentru a-l testa.
Când am realizat că această clădire a fost evacuată.
Asta ar fi povestea, iar noi toţi o vom spune.
Îţi scriu o recomandare bună
iar în 6 luni de acum
vei avea o slujbă mai bună decât asta.
Mai e încins cineva de aici?
Eu sunt încinsă.
Au oprit aerul condiţionat.
E unul din primele lucruri pe care îl fac în situaţii în care există luări de ostatici.
Aaron, vreau să mergi la fereastră şi să cobori jaluzelele.
Vrei să faci asta pentru mine, te rog?
Cred că v-a mai reduce puţin căldura.
Oh, Aaron,
pune-ţi mâinile pe cap cât mergi până acolo
ca ei să ştie că nu eşti înarmat.
Ştii, nu vreau ca să fii împuşcat din greşeală.
Joe, te rog să-mi răspunzi.
Alo?
Ei vor să vorbească cu tine.
Spune-le că în acest moment nu pot să le vorbesc.
El nu va veni la telefon.
Îmi poţi spune cum îl cheamă?
Cum îl cheamă?
Mai degrabă ar dori să nu spun.
Noi? Suntem patru plus el.
Numele noastre?
Să nu le uşurăm munca.
Încă o dată, preferă să nu vă spunem.
Da, e înarmat.
Nu, nu a făcut, încă.
Ce? Să fac ce?
Să răneşti pe cineva.
Ei întreabă dacă ai rănit pe cineva.
Poţi închide acum telefonul, Joe.
Ei acum ştiu tot ce trebuie să ştie.
Hei! Ce se întâmplă acolo?
Am auzit împuşcături.
Alo?
A închis.
Ştii unde e? Am făcut legătura prin
o extensie în partea de vest, într-un centru de conferinţe.
Atunci e un prieten sau cineva din familie.
Să-l sunăm din nou.
Bine, cine vrea să se asigure că Aaron e mort
şi cine vrea să răspundă la telefon pentru a-l face să se oprească?
Melinda, de ce nu-i verifici pulsul, iar, dl. Kravitz,
ştii cum funcţionează un telefon,
nu?
Acum închide-l.
Iar atunci când vor reveni peste 30 de secunde,
să faci la fel
până cînd vor înţelege să nu mă mai sune.
Bine, um... Joe?
Vreau să vii aici, te rog.
Nu are puls.
Nu-i simt pulsul.
El... nu are puls.
Stai jos.
Bine, Joe, um...
Vreau să te intri în contul tău de la Aerodytech.
El tot închide.
Oh, Dumnezeule.
Ce e?
Să ieşim afară.
Vezi ceva acolo, nu-i aşa?
E un bărbat cu care lucra Joe.
Pentru că tu-l vezi şi eu nu asta înseamnă...
Crezi că poţi face ca poliţia
să mă lase să trec de baricadă, să merg acolo?
Poate reuşesc să vorbesc cu el.
Poate aflu ceea ce ştie,
ce se întâmplă acolo.
Poate aflu ceva de Joe.
Joe Dubois tocmai a sunat
Ai auzit ce am spus?
Ăsta a fost Joe Dubois. El avea nevoie de cineva care să-l conducă la servici.
Adică, asta e...
Adică, asta e soarta, nu?
Adică, asta... asta...
asta e providenţa.
Trebuie să merg acolo.
Nu, nu trebuie. Ai fost concediat.
Iubito, a fost o concediere nu prea corectă.
Şi...
sunt bolnav.
Iubito...
mor.
Iar în fiecare zi această chestie îmi mănâncă din ce în ce mai mult din creier.
Două luni... nu?
Doctorul a spus două luni.
Iar tu ai nevoie de bani.
Corect?
Iar dacă ei nu-mi vor da slujba înapoi
şi dacă nu-ţi vor da ţie pensia mea...
Gail, iubito,
vei avea nevoie de bani.
Îmi pare rău.
Eu... atât...
atât pot face. Eu...
Până aici pot ajunge.
Eu nu am...
access la această parte a sistemului.
La directorul principal?
Nu ai acces la directorul principal?
Dumnezeule.
Cine ar avea?
Adică, un drept ca ăsta ar necesita
pe cineva superior în conducere, cineva în care compania ar putea să se bazeze în momentele de criză
ce manifestă curaj şi caracter şi loialitate.
Cu toţii ştim despre ce vorbesc.
Eu nu pot intra în directorul principal, Bruce.
Crede-mă, aş face-o dacă aş putea.
Dar, cinstit... Chiar aşa?
Ei bine, vă voi spune ce am de gând, dl. Kravitz.
Am de gând să vă promovez, bine?
Voi face ca slujba d-ta să fie aceea de a-mi da acces la directorul principal.
Cred că voi avea nevoie să-l faci să meargă...
cu resursele de care dispuneţi dvs.
Nu e vorba de resurse.
Este vorba despre existenţa unei sarcini date despre care eu sunt pur şi simplu incapabil să o execut.
Sunt sigur că poţi vedea diferenţa.
Da, mi-e teamă că nu văd diferenţa!
Bine, deci cred că...
cred că această discuţie a luat sfârşit.
Deci, am nevoie să te ridici,
să vii aici, să-ţi bagi scaunul în fund
şi să intri în directorul principal.
Dl. Kravitz...
îmi pierzi timpul degeaba.
Dar tocmai ţi-am explicat,
nu ştiu prinul lucru despre cum pot să-ţi...
- Hei. - E bine.
E bine. Joe.
Stai jos, bine?
Doar o farsă a memoriei.
Nu-i aşa, dl. Kravitz?
Bine.
Nu e prea rău. Nu e prea rău.
Bine...
deci, despre directorul principal.
Joe e încă în viaţă.
Dacă intri prin spatele clădirii,
- nu poţi fi văzut de la fereastră... - Îmi pare rău că vă întrerup.
Dar cum ştiţi, soţul doamnei Dubois este unul din ostatici.
Aparent, el a fost capabil să-şi ţină telefonul până acum câteva momente
şi i-a dat ei o mulţime de informaţii
despre ceea ce se întâmplă înauntru.
Cel ce ţine ostatici e un fost angajat pe numele său Bruce Rossiter.
Vedeţi dacă are o soţie, sau o mamă,
şi vedeţi dacă putem să-i aducem aici, bine?
Pe lângă soţul meu,
acolo mai sunt şi directorul executiv Dylan Kravitz
şi o femeie însărcinată, inginer, Melinda Bell.
Un inginer debutant numit Aaron Cahill era omul pe care am auzit noi că a fost împuşcat mai devreme...
şi e mort.
Putem fi siguri de asta?
Da, suntem foarte siguri.
Ai intrat.
Frumos realizat, domnule Kravitz.
Acum încarcă tot ce se află în Beta Omicron.
Rapoartele continuă să strecoare existenţa unei morţi neconfirmată aici la Aerodytech.
Sursele noastre de informare au spus că identitatea celui decedat
este încă nedeclarată pentru a-i putea anunţ-a apropiaţii.
Domnule director Phillips, chiar trebuie să dau un telefon.
Ariel, am mai avut această conversaţie.
Nu trebuia să fii în clasă?
Da, ştiu.
Dar e foarte urgent.
Chiar urgent? Nu.
Singurul lucru care este urgent este acela că tu trebuie să fii în clasă.
Şi ce aţi face dacă aş spune nu?
Pardon?
Ce aţi face dacă v-aş spune
că nu mă întorc în clasă?
Vino aici, tânără domnişoară.
Stai jos. Noi îţi vom suna părinţii.
Bine.
Copie toate acestea şi nu lăsa nimic pe afară.
Bine, dar dacă-mi permiţi să te întreb, pentru ce faci asta,
pentru posteritate? Nu vei fi capabil să le vinzi.
Nu cred că cei care concurează cu noi sunt interesaţi
să cumpere designul unui satelit ce a căzut de pe cer.
Nu se ştie niciodată.
Există eBay.
Tu deja ai reuşit să-i faci corectările în programare,
nu-i aşa?
Le-ai făcut de unul sigur.
Ţi-am spus să nu faci asta, iar tu le-ai făcut de unul singur...
în timpul tău liber, pe banii tăi.
Ai deja un cumpărător, nu-i aşa?
Vrei să ştii partea ironiei din toată afacerea asta, dl. Kravitz?
Am făcut-o pentru d-ta.
Am făcut-o pentru Aerodytech.
Ce prost, nu?
Bruce, asta nu are logică.
Ai ucis un om.
Nu vei scăpa de asta.
Ştiu.
Eu... cred că mi-am pierdut minţile, nu?
Doamnă Rossiter.
Sunteţi căsătorită cu Bruce Rossiter.
Da, Bruce e soţul meu.
De ce, s-a întâmplat ceva?
E înspăimântător să deschizi uşa şi să vezi
poliţia stând în faţa ei şi să nu ştii de ce.
Tot am avut sentimentul
că azi nu va fi o zi bună.
Aţi deschis televizorul azi?
Aţi ascultat la radio?
- Nu. - Ştiţi...
că soţul dvs. a venit azi la Aerodytech?
Acest om l-a sunat aseară şi i-a cerut să-l ducă cu maşina
şi a crezut că e un semn.
Deci el a mers să-şi ceară slujba înapoi.
De ce?
S-a întâmplat ceva? Ce ceva rău?
Noi credem că soţul dvs e în interior
şi ţine câteva persoane drept ostatici.
De altfel, noi credem
că el deja a ucis un om.
Nu are sens.
E o nebunie.
Bruce nu ar putea răni pe nimeni.
Cu siguranţă pe nimeni de aici. El iubeşte această companie.
- Alo? - Doamnă Dubois?
Da, sunt directorul Phillips de la North Street Middle School.
Ariel e la mine în birou.
S-a întâmplat ceva? Ea e bine?
Nu, nu, e bine.
Dar, sincer, ea refuză să meargă în clasă.
Aş putea vorbi cu ea? Vă rog, dacă se poate să vorbesc cu ea?
Se pare că cineva şi-a îndeplinit dorinţa.
Mamă?
Ariel, nu azi. Nu-mi poţi face asta azi.
Mamă, nu vorbi.
Ascultă.
L-am văzut pe acest om...
iar tata l-a sunat şi i-a cerut să-l ducă cu maşina...
Nu! Omul despre care îmi spuneţi nu este soţul meu.
El nu ar ucide pe nimeni. El nu ar ucide pe nimeni.
Nu e adevărat, doamnă Rossiter,
are o boală a creierului?
Că m-ai are câteva săptămâni de trăit?
E deja mort, nu-i aşa?
Ceea ce înseamnă că toţi cei asupra cărora a aţintit arma
sunt ca şi morţi.
Ei încep să poziţioneze oamenii în interiorul clădirii pentru a ajunge la biroul pentru conferinţe.
Ei nu au idee ce altceva să facă.
El nu vrea să răspundă la telefon pentru a negocia cu ei.
El e hotărât să facă ceea ce avea în plan.
Iar acum că ştim că e terminat...
Pentru un minut, când am deschis ochii dimineaţă, am ştiut.
Am putut să o simt.
Am vrut ca el să stea acasă.
Dar el nu a putut să simtă ceea ce am simţit eu.
Îmi pare rău, Allison.
Mi-aş fi dorit să pot face mai mult.
Ai sărit unul.
Dacă sari peste unul e inutil.
Îmi pare rău. A fost un accident. Îmi pare rău.
Joe, te deranjează?
Joe, închide-l te rog acum.
E soţia ta.
Bine... fiecare, fiecare document.
Fiecare document.
Dă-mi telefonul.
Gail?
Oh, Dumnezeule, Bruce.
Ce faci?
Iubito, nu ştiu ce vrei să spui.
Ţi-am spus că vin aici.
Fac ceea ce trebuie să fac.
Dar ar trebui să vezi ce e aici.
E poliţie peste tot.
Totul va fi bine, iubito.
Ei au spus că ai ucis un om.
E adevărat? Ai...
ucis pe cineva?
Gail, ştiu ce fac, bine?
Nu cred că ştii.
Cred că, acel cancer din creier
te face să înnebuneşti.
Gail, asta e...
asta e treaba noastră, bine.
Nu vreau să discut despre asta acum.
Vei muri, iar eu, fiul tău,
vom locui în continuare aici iar oamenii vor şti
ce ai făcut.
Să-ţi spun ceva, iubito, aproape că am terminat.
Aşa că lasă-mă să termin ceea ce am de făcut, bine?
Nu, nu pot.
Te voi m-ai vedea vreodată?
Asta depinde de poliţie, iubito.
Şi ceilalţi...
pe care-i ţii?
Işi vor mai vedea familiile?
Trebuie să închid acum, iubito.
Da, dar poliţia...
ei cred că îi vei ucide pe toţi.
Spune-le că nu îi vei ucide.
Gail... te iubesc.
Oh, Bruce...
Spune-i lui Ethan, că-l iubesc.
Îl iubesc atât de mult.
Bine, trebuie să închid acum.
Bruce?!
Aproape am terminat.
Deci, e adevărat?
Chiar eşti bolnav?
De ce nu te gândeşti la asta, dl. Kravitz,
nu poţi face ceva în felul acesta
şi să te aştepţi să ai un viitor.
Ei bine, eu am un viitor!
Am un bebeluş!
Cu toţii avem un viitor, Bruce.
Adică, gândeşte-te la asta.
E chiar...
Adică, asta vine de la tine.
Ne poţi da asta.
Tu poţi... tu poţi să ne arăţi îndurare
care o simţi tu că ne-a fost refuzată.
Iar asta va fi, cel puţin în parte, o...
o moştenire
care o poţi lăsa familiei tale.
Are dreptate. Ar trebui să te gândeşti la familia ta acum.
Nu vrei să le faci asta lor.
Să nu îndrăzneşti.
Să nu îndrăzneşti să pretinzi că îţi faci griji pentru familia mea.
Dacă deţii chiar şi o fărâmă de milă,
o fărâmă de corectitudine,
nici unul din noi nu ar trebui să fim aici.
Dar tu nu deţii.
Iar noi avem.
Nu! Nu e nici un motiv
ca să ne omori.
Bruce, eşti un om logic.
Ce... ce scop ai avea
ca să ne ucizi pe toţi? Nici unul.
Nu e nici un motiv
ca noi să nu putem pleca de aici pe picioarele noastre.
Gândeşte-te, Bruce, gândeşte-te la asta.
Joe, m-am gândit la asta.
Şi tot ceea ce noi am făcut aici...
fiecare tastă apăsată pe calculator a fost în întregime criptată.
Înţelegi?
Aşa că, peste şase luni de acum, când soţia mea va primi un telefon
de la un avocat din insulele Cayman
spunându-i despre o moştenire neaşteptată,
nimeni din această cameră nu va putea să-i pună beţe în roate.
Nimeni dintre noi.
Nimic din ce s-a întâmplat acum.
Decât dacă...
decât dacă, cineva iese pe uşa aceea.
Chiar îmi pare rău.
La semnalul meu... toate armele de foc să fie gata.
Nu. Nu.
Cum o să faci asta?
Ce vrei să spui?
Adică, ai doar o singură şansă, ştii asta.
Un singur glonţ şi toţi poliţiştii din Phoenix care pot trage cu o armă
vor intra pe acea uşă.
Nu ştiu despre ce anume vorbeşti.
Pot împuşca trei oameni.
Nu, nu poţi!
Nu... Nu!
Să nu mişte nimeni!
Allison.
Allison?
Spaima...
cred că a trecut.
Mamă...
Ce facem?
Privim cum doarme tati.
E prima dată când doarme noaptea
de la funeraliile lui Aaron.
Uite, zâmbeşte.
Mi-a fost frică, că nu va mai zâmbi niciodată.
Speranţa, ca şi spaima, adesea vine neanunţată,
când ne îmbată cu recunoştinţă
şi ne insuflă sentimentelor noastre
un simţ iraţional de bucurie şi optimism.
Speranţa e sus, spaima jos.
Cred că viaţa e o chestie între ele.