A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
O PĂDURE FERMECATĂ PLINĂ CU PERSONAJELE PE CARE LE ŞTIM.
SAU PE CARE CREDEM CĂ LE ŞTIM.
ÎNTR-O ZI S-AU TREZIT ÎNTR-UN LOC FĂRĂ FINALURI FERICITE.
LOCUL ACELA E LUMEA NOASTRĂ.
IATĂ CUM S-A PETRECUT TOTUL...
Ai sosit prea târziu.
Nu... Nu se poate!
- Deschideţi sicriul. - Îmi pare rău, s-a dus.
Măcar îngăduiţi-mi să-mi iau rămas-bun.
M-ai găsit!
Te-ai îndoit vreodată?
Sincer? Sicriul de cleştar m-a făcut să am îndoieli.
Să nu-ţi faci griji niciodată. Te voi găsi întotdeauna.
- Îmi făgăduieşti? - Da.
Iar tu, Albă-ca-Zăpada, promiţi să-l iei de soţ pe acest bărbat
şi să-l iubeşti de-a pururi?
Da.
Vă declar soţ şi soţie.
Ura!
Scuzaţi întârzierea.
E regina! Fugiţi!
Nu mai e regină. E doar o vrăjitoare rea!
Nu trebuie să te cobori la nivelul ei.
Îţi pierzi vremea. Te-am învins deja.
- Nu te las să ne strici nunta. - N-am venit să stric nimic.
Ba dimpotrivă, v-am adus un dar.
- Nu vrem nimic de la tine! - Şi totuşi îl veţi primi.
Darul meu pentru voi...
...este această zi fericită.
Căci mâine începe adevărata mea menire.
Voi v-aţi făcut legămintele, acum îl fac şi eu pe al meu.
În curând, tot ce vă e mai drag
va fi pierdut pe vecie.
Din suferinţa voastră se va naşte izbânda mea.
Vă voi distruge fericirea chiar dacă e ultimul lucru pe care îl fac.
Ascultă!
E bună cartea?
Nu e doar o carte.
Boston, Staţia de Sud. Vă mulţumim că aţi călătorit cu noi!
- Acceptaţi plata cu cardul? - Unde mergi?
- Emma! - Ryan?
- Pari uşurat. - Trăim în epoca internetului.
- Pozele pot fi... - Trucate sau vechi?
- Din catalogul Victoria's Secret? - Chiar aşa!
- Deci... - Aşadar...
Povesteşte-mi despre tine, Emma.
Azi e ziua mea.
- Şi eşti cu mine? Dar prietenii tăi? - Sunt cam singuratică.
- Şi nu-ţi place familia ta. - N-am pe nimeni.
Toată lumea are familie.
Da, teoretic, dar nu toată lumea îşi cunoaşte familia.
- Încă nu eşti îngrozit? - Nici vorbă!
Eşti cea mai atrăgătoare orfană singuratică pe care am cunoscut-o.
E rândul tău. Mai bine lasă-mă să ghicesc.
- Eşti frumuşel, fermecător... - Nu te opri.
Eşti genul de bărbat care, şi opreşte-mă dacă greşesc,
fură de la şef, e arestat şi fuge din oraş înainte să facă închisoare.
- Poftim? - Cel mai rău e că eşti însurat.
Soţia te-a scăpat de închisoare, iar tu o răsplăteşti înşelând-o.
- Cine eşti? - Cea care a depus restul cauţiunii.
- Eşti garantul? - Garanta.
Pe bune?
Nu mă aresta. Am bani şi ţi-i dau.
Ba n-ai. Mai bine i-ai da soţiei şi ai avea grijă de familie.
Ce ştii tu despre familie?
Nimic.
Încă un an de succes...
- Cu ce pot să te ajut? - Eşti Emma Swan?
- Da. Tu cine eşti? - Mă numesc Henry. Sunt fiul tău.
Stai aşa, puştiule! Eu n-am niciun copil.
Unde sunt părinţii tăi?
Ai dat un copil spre adopţie acum zece ani?
Eu sunt copilul.
Scuză-mă puţin.
Ai cumva nişte suc?
Lasă, am găsit.
Cred că ar trebui să plecăm.
- Unde? - Vreau să vii acasă la mine.
- Până aici, puştiule. Chem poliţia. - O să le spun că m-ai răpit.
- Te vor crede, doar sunt mama ta. - Exact.
- Nu ai să faci asta. - Vrei să vezi?
Eşti bun, dar uite cum stă treaba.
Am un singur talent. Putem să-i spunem superputere.
Simt când cineva minte. Iar tu minţi, puştiule.
Stai puţin. Nu chema poliţia, te rog. Vino la mine acasă. Te rog.
- Unde stai? - În Storybrooke, Maine.
În Storybrooke? Chiar aşa?
Bine. Atunci hai să mergem la Storybrooke.
- Ce s-a întâmplat? - Nimic.
Te gândeşti la spusele reginei?
Albă-ca-Zăpada... Am mai vorbit despre asta.
Nu te mai gândi. Vom avea un copil.
- Nu mă pot odihni de la nunta noastră. - Asta şi vrea. Să te pună pe jar.
Sunt doar vorbe în vânt. Ea nu ne poate face rău.
M-a otrăvit cu un măr fiindcă m-a crezut mai frumoasă decât ea.
Nu îţi dai seama de ce e în stare.
- Cum pot să te liniştesc? - Îngăduie-mi să vorbesc cu el.
- Cu el? Doar nu te gândeşti... - Ba da.
Nu se poate, e prea periculos.
- El vede viitorul. - E ferecat, şi nu degeaba.
Îmi promiţi că pruncul nostru nu va păţi nimic?
Tu poţi să mă încredinţezi de asta? Căci el poate.
Prea bine. Pentru binele pruncului nostru.
- Mi-e foame. Ne oprim undeva? - Nu suntem în excursie şi nu oprim.
- De ce? - Nu te mai smiorcăi, puştiule.
- Puteam să te urc într-un autobuz. - Mă cheamă Henry, doar ţi-am spus.
- Ce ai acolo? - Nu cred că eşti pregătită încă.
- Pentru nişte basme? - Nu sunt basme, sunt adevărate.
- S-a întâmplat tot ce e scris aici. - Sigur...
Foloseşte-ţi superputerea ca să vezi dacă mint.
Dacă tu crezi nu înseamnă că e adevărat.
Tocmai de asta e adevărat. Tu ar trebui să ştii cel mai bine.
- De ce? - Fiindcă eşti un personaj al poveştii.
- Puştiule, ai probleme. - Da, iar tu o să le rezolvi.
Nu staţi în lumină când ajungem la chilie.
Nu-i permiteţi să afle cine sunteţi, căci va avea putere asupra voastră.
Rumplestiltskin!
- Vreau să-mi răspunzi la o întrebare. - Nu, nu e întrebarea ta.
E a lor. Albă-ca-Zăpada şi Făt-Frumos!
Mă simt ofensat.
Păşiţi în lumină şi descotorosiţi-vă de mantiile alea caraghioase.
Aşa e mult mai bine.
- Vrem să te întrebăm despre... - Da, ştiu de ce aţi venit!
Să aflaţi dacă ameninţarea reginei e adevărată.
Spune-ne ce ştii!
Suntem încordaţi, nu-i aşa?
N-aveţi teamă, căci eu vă pot oferi tihna cugetului.
- Însă o să vă coste. - Nu acceptăm. Ne irosim vremea.
Ce doreşti?
- Numele pruncului vostru. - Nici pomeneală!
Prea bine! Spune-ne ce ştii.
Regina a aruncat un mare blestem, care e gata de a se împlini.
Curând veţi fi ferecaţi, la fel ca mine, dar vouă vă va fi mai rău.
Temniţa voastră, a fiecăruia dintre noi, va fi timpul.
Timpul se va opri în loc, iar noi vom fi captivi.
E un tărâm crud, unde ne va fi smuls tot ce avem mai drag,
iar noi vom suferi veşnic,
în timp ce regina îşi sărbătoreşte izbânda!
Nu vor mai exista finaluri fericite.
- Ce putem face? - Noi nu putem face nimic.
- Atunci cine? - Pruncul care-ţi creşte-n pântec.
Data viitoare îţi retez mâna!
E singura noastră speranţă. Duceţi pruncul într-un loc ferit.
Puneţi-l la adăpost.
Când va împlini 28 de ani,
pruncul se va întoarce şi vă va căuta.
Atunci va începe bătălia finală!
Am auzit destul. Plecăm.
Avem o învoială! Spuneţi-mi numele copilei!
V-aţi învoit să-mi spuneţi numele! Vreau să aflu numele copilei!
Nu e copilă, ci fecior.
Domniţă, ştii că e drept ce spun.
Spune-mi cum o va chema.
O va chema Emma.
Emma...
BINE AŢI VENIT ÎN STORYBROOKE
- Spune-mi adresa, puştiule. - Strada Nu-ţi Spun, numărul 44.
Am călătorit toată noaptea şi e aproape...
- E 20.15? - Ceasul e aşa de când m-am născut.
- Timpul stă pe loc. - Ce spui?
E Blestemul Reginei cea Rea. I-a trimis aici pe locuitorii Pădurii Fermecate.
O regină rea a trimis aici nişte personaje de basm?
Da, şi sunt captive.
Sunt îngheţate în timp, în Storybrooke, Maine.
- Asta e povestea ta? - E adevărat!
- Şi de ce nu pleacă? - Nu pot. Se va întâmpla ceva rău.
Henry! Ce faci aici?
- E totul în ordine? - Sigur, Archie.
- Cine eşti? - Cineva care l-a adus acasă.
- E mama mea. - Înţeleg.
- Ştiţi unde locuieşte? - Pe strada Mifflin.
Casa primăriţei e cea mai mare.
- Eşti băiatul primăriţei? - Se poate.
Unde ai fost? Ai pierdut o şedinţă.
Am uitat să-ţi spun. Am plecat într-o excursie.
Ce ţi-am spus despre minciuni?
Nu e bine să cedezi pornirilor rele.
Bun! Ar fi bine să-l duc acasă.
Sigur. Noapte bună! Să fii cuminte, Henry.
- E psihiatrul tău? - Nu sunt nebun.
N-am spus asta. Nu pare să fie blestemat. Poate vrea doar să te ajute.
- El are nevoie de ajutor, căci nu ştie. - Că e personaj de basm?
Nimeni nu ştie. Nu-şi amintesc cine sunt.
Ce convenabil... Bine, intru în joc.
- El cine e? - Greieraşul Jiminy.
Sigur... Mi se pare că ţi-a crescut nasul.
Nu sunt Pinocchio!
Sigur că nu eşti! Ar fi caraghios.
- Propun să luptăm! - Nu e o idee bună.
Nu e bine să cedăm pornirilor rele.
Câte izbânzi au avut cei cu conştiinţa curată?
S-o înlăturăm pe regină înainte să aplice Blestemul.
Ne putem încrede în Rumplestiltskin?
Mi-am trimis oamenii în pădure.
Animalele sunt preocupate de planul reginei.
- E necesar să facem ceva. - E în van. Viitorul e scris.
Refuz să cred aşa ceva.
- Binele nu poate pierde. - Poate că da.
Nu.
Nu cât timp ne avem unul pe celălalt.
Dacă îl crezi în privinţa Blestemului, crede-l şi în privinţa copilei noastre.
Ea va fi Salvatoarea!
Ce se întâmplă?
E singura speranţă de salvare a pruncului.
Soarta noastră atârnă de un copac?
Mai bine luptăm.
E un copac fermecat.
Învelitoarea făcută din lemnul lui ţine Blestemul la distanţă.
Poţi confecţiona aşa ceva, Geppetto?
Voi lucra împreună cu fiul meu.
Vom birui. Trebuie să avem credinţă.
Există totuşi un neajuns.
Deşi e o vrajă puternică, are limite.
Copacul poate feri de rele o singură persoană.
Nu mă duce înapoi, te rog!
E musai. Părinţii tăi or fi bolnavi de îngrijorare.
N-am părinţi. Am doar o mamă şi e diabolică.
Diabolică? Exagerezi.
Nu. Nu mă iubeşte, doar se preface.
Puştiule, sunt sigură că nu e adevărat.
Henry!
Eşti teafăr? Pe unde ai umblat?
- Ce s-a întâmplat? - Mi-am găsit adevărata mamă.
- Eşti mama lui biologică? - Bună!
Mă duc să văd dacă n-a păţit ceva.
Ce zici de un pahar din cel mai bun cidru de mere?
N-ai ceva mai tare?
- Cum de m-a găsit? - Habar n-am.
Avea trei săptămâni când l-am adoptat.
Adopţia a fost închisă. Mama lui n-a vrut să ştie nimic.
Aşa e.
- Şi tatăl? - Nu e în preajmă.
- E cazul să-mi fac griji din cauza lui? - Nu. Nici nu ştie că are un copil.
- Să-mi fac griji din cauza dumitale? - În niciun caz.
Doamnă primar, staţi liniştită.
- Henry n-are nimic, e doar obosit. - Mulţumesc, şerifule.
Îmi pare rău că ţi-a tulburat viaţa. Nu ştiu ce l-a apucat.
Trece printr-o perioadă grea. Se mai întâmplă.
Trebuie să înţelegi
că e greu să mă ocup de toate de când am devenit primăriţă.
- Ai serviciu, nu-i aşa? - Da, îmi fac de lucru.
Închipuie-ţi că ai avea două. Asta înseamnă să fii singurul părinte.
Aşa că vreau să fie cuminte.
Sunt strictă? Cred că da. Dar e pentru el. Vreau să-i fie bine.
Asta nu înseamnă că sunt diabolică, nu crezi?
Spune aşa doar din cauza basmului.
- Ce basm? - Cel din cartea lui.
Crede că toţi sunt personaje de basm. Psihologul e Greieraşul Jiminy.
Nu ştiu despre ce vorbeşti.
Dar nu e treaba mea. E copilul dumitale.
- Trebuie să mă întorc acasă. - Desigur.
Şmecherul!
- Nu vreau să plec. - Trebuie.
Nu te părăsesc.
E singura cale. Acolo nu te va atinge Blestemul.
A zis că se întoarce la 28 de ani.
Ce înseamnă 28 de ani când avem o veşnicie la picioare?
Am credinţă. Mă vei salva, aşa cum te-am salvat şi eu.
- Ce este? - E pruncul.
Vrea să vină pe lume!
Scoală-te!
Priveşte!
E Blestemul! Ne ajunge Blestemul!
La ce te uiţi, soro?
Leroy, unde-ţi sunt manierele? E oaspetele nostru.
Deci eşti mama lui Henry?
- E foarte bine că eşti din nou lângă el. - N-am făcut decât să-l aduc acasă.
Te înţeleg. Nişte obrăznicături.
- Cui îi trebuie? - Eu aş da orice să am un copil.
Mulţi ani am încercat să avem copii, dar n-a fost să fie.
Îmi vine să plâng!
Leroy, dacă îţi dau drumul, trebuie să te porţi bine.
Zâmbeşte şi nu te băga în necazuri.
Chiar aşa?
Băuturile Reginei sunt mai tari decât ai crede.
Nu eram beată. În mijlocul drumului era un lup.
Un lup? Sigur că da...
Graham! Henry a fugit din nou. Trebuie să...
Ea ce caută aici? Ştii unde e?
Nu l-am văzut de când l-am adus acasă şi am un alibi foarte bun.
Nu e în camera lui.
- Poate e la prieteni. - Nu are. E cam singuratic.
Toţi copiii au prieteni. Poate ţine legătura cu ei prin e-mail.
- De unde ştii? - E meseria mea.
Dacă mă eliberaţi, vă ajut să-l găsiţi.
E isteţ. A şters mesajele.
Dar şi eu sunt isteaţă. Pot să le recuperez.
Eu sunt mai de modă veche. Bat străzile, merg din uşă în uşă.
Tu ai salariu fix, eu iau comision.
Nu-mi permit să bat cartierul pe jos.
A vizitat site-ul Cine e mama ta.
- E scump. Are card de credit? - La zece ani?
A achitat cu cardul. Să vedem tranzacţia.
- "Mary Margaret Blanchard". Cine e? - Învăţătoarea lui Henry.
Când facem o căsuţă pentru păsări, să ţinem minte că e o casă,
nu e o cuşcă.
Păsările sunt libere şi fac ce le place.
E pentru ele, nu pentru noi. Sunt făpturi sincere.
Dacă le iubiţi şi ele vă iubesc pe voi, vă vor găsi întotdeauna.
Reluăm după pauză. Nu alergaţi!
Mulţumesc!
- Dră Mills, de ce aţi venit? - Unde e Henry?
- Credeam că e acasă, bolnav. - Aş mai fi aici dacă ar fi acasă?
I-aţi dat cardul dv de credit ca să o caute pe ea?
- Cine sunteţi? - Sunt...
Femeia care l-a dat spre adopţie.
- Nu ştiaţi? - Nu, din păcate.
Isteţ băiat! Nu trebuia să-i fi dat cartea.
- Ce naiba e cartea asta? - I-am împrumutat o carte cu basme.
Cum bine ştiţi, Henry e un copil deosebit.
E inteligent şi are imaginaţie bogată.
Şi, după cum poate ştiţi, e singuratic.
- Avea nevoie de basme. - Ba de o porţie de realitate.
Îmi pierd timpul.
Drum bun până la Boston!
- Scuze de deranj. - Nu e...
Nu-i nimic. Mi-e teamă că o parte din vină e a mea.
- Cum poate să-l ajute cartea? - De ce există poveştile?
Aceste poveşti, cele clasice... Nu degeaba le ştie toată lumea.
Ne ajută să înfruntăm viaţa,
într-o lume care nu e întotdeauna uşor de înţeles.
Henry n-a avut o viaţă uşoară.
- Da, ea e cam dură. - Nu e vorba doar despre ea.
Ca toţi copiii adoptaţi,
e măcinat de o întrebare care nu dă pace niciunuia dintre ei.
"De ce m-au părăsit părinţii?"
Îmi pare rău!
- N-am vrut să vă judec. - Nu-i nimic.
I-am împrumutat cartea ca să-i ofer cel mai important lucru din viaţă.
Speranţa.
Încrederea într-un final fericit ne poate duce departe.
- Ştiţi unde e, nu-i aşa? - Căutaţi în castelul lui.
Nu pot să aduc pruncul pe lume în această clipă!
Fă ceva, doctore.
Va fi bine. Garderobul e aproape gata. Rezistă încă un pic.
E gata!
E prea târziu. Nu putem s-o ducem acolo.
Împinge!
Garderobul adăposteşte o singură persoană.
Planul nostru a dat greş.
Măcar suntem împreună.
Nu, ia copila şi du-o în garderob.
- Ţi-ai pierdut minţile? - Doar aşa va trece dincolo.
- Nu ştii ce spui. - Ba ştiu.
Trebuie să avem credinţă că va reveni.
Trebuie să-i oferim toate posibilităţile ca să răzbească.
Rămâi cu bine, Emma.
Să ne cauţi!
Ai lăsat cartea în maşină.
Încă nu s-a mişcat?
Am sperat că totul se va schimba când te voi aduce aici.
- Va începe bătălia finală. - Nu lupt în nicio bătălie.
Ba da. Ăsta e destinul tău. Tu vei readuce finalurile fericite.
- Lasă-mă cu prostiile astea din carte. - Nu te da aşa rea. Ştiu că mă placi.
Mă respingi fiindcă te fac să te simţi vinovată.
Nu-i nimic. Ştiu de ce m-ai dat.
Ai vrut să am cea mai bună şansă.
De unde ştii?
De aceea te-a dat pe tine Albă-ca-Zăpada.
Ascultă-mă bine, puştiule. Nu sunt personaj dintr-un basm.
Sunt o femeie adevărată şi nu sunt salvatoarea nimănui.
Dar ai dreptate într-o privinţă.
Am vrut să ai cea mai bună şansă. Iar asta însemna să fii departe de mine.
Hai să mergem.
Nu mă duce înapoi, te rog! Îţi cer doar o săptămână cu mine.
- Te convingi că nu sunt nebun. - Trebuie să te duc la mama ta.
Nu ştii cum e viaţa cu ea. Viaţa mea e un chin.
Ştii ce e chinul? E atunci când eşti lăsat pe marginea drumului.
Părinţii mei nu s-au deranjat să mă ducă la un spital.
Am avut o familie până la trei ani,
dar s-a născut copilul lor şi am ajuns în grija statului.
Ascultă-mă...
Mama ta face tot ce poate. Ştiu că e foarte greu.
Uneori ţi se pare că nu te iubeşte, dar măcar te vrea lângă ea.
Părinţii tăi nu te-au lăsat pe drum. Pe acolo ai venit.
Prin garderob.
Ai intrat în garderob şi ai ajuns în stradă.
Părinţii tăi au vrut să te salveze de Blestem.
Sigur... Hai să mergem, Henry.
Nu!
Nu! Te rog! Întoarce-te la mine!
Nu-ţi face griji, dragă.
Peste câteva clipe nu îţi vei aminti că l-ai cunoscut şi l-ai iubit.
- De ce ai făcut asta? - E finalul meu fericit.
- Unde e copila? - Nu mai e. Era în garderob.
Apoi a dispărut. Nu e de găsit.
- Unde e? - A scăpat!
Nu vei triumfa.
Acum sunt sigură. Binele învinge întotdeauna.
Mai vedem noi.
- Unde mergem? - Într-un loc îngrozitor.
Cu adevărat înspăimântător.
Unde singurul final fericit va fi al meu.
- Mulţumesc. - Pentru puţin.
Se pare că te place.
Ştii ce e ciudat? Ieri a fost ziua mea.
Mi-am pus o dorinţă când am suflat în lumânărica brioşei.
Să nu mai fiu singură de ziua mea. Şi a apărut Henry.
- Sper să nu înţelegi pe dos. - Poftim?
Nu eşti poftită în viaţa lui.
Ai luat o hotărâre acum zece ani, domnişoară Swan.
În timp ce dumneata ai făcut timp de zece ani...
cine ştie ce ai făcut, eu i-am schimbat scutecele,
i-am calmat febra şi i-am suportat capriciile.
Dumneata i-ai dat naştere, dar eu sunt mama lui!
- Nu voiam să... - Nu ai dreptul să vorbeşti.
Nu ai niciun drept.
Ai renunţat la ele când l-ai abandonat.
Ştii ce e adopţia închisă? E exact ce ai cerut.
N-ai niciun drept asupra lui şi nici nu vei avea vreunul.
Urcă-te în maşină şi pleacă din oraş.
Dacă nu pleci, am să te distrug chiar dacă e ultimul lucru pe care îl fac.
Adio, domnişoară Swan!
Îl iubeşti?
- Poftim? - Îl iubeşti pe Henry?
Sigur că îl iubesc.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
PENSIUNEA LA BUNICUŢA
Ai fost plecată toată noaptea.
- Acum pleci iar! - Trebuia să mă fi mutat la Boston.
Regret că infarctul meu te-a împiedicat să te destrăbălezi după bunul plac.
Scuzaţi-mă. Aş vrea o cameră.
Adevărat?
Cu vedere la pădure sau spre piaţă?
Pentru piaţă se plăteşte o taxă, dar n-o să-ţi cer nimic în plus.
E foarte bine.
- Cum te numeşti? - Emma Swan.
- Emma? Ce nume încântător! - Mulţumesc.
- Sunt toţi. - Da, bineînţeles. Mulţumesc.
Şedere plăcută... Emma.
- Cine e? - Domnul Gold, proprietarul.
- Proprietarul hanului? - Nu, al oraşului.
- Cât vei sta la noi? - Doar o săptămână.
Minunat!
Bine ai venit la Storybrooke!