În statul Maine există un oraş...
Bun venit în Storybrooke!
...în care toate personajele de basm sunt prinse între două lumi.
O regină rea a trimis aici personajele de basm?
Nu îşi amintesc cine sunt.
Victime ale unui blestem...
Tot ce vă e mai drag va fi pierdut pe vecie.
O singură persoană ştie adevărul.
Şi doar una poate ridica blestemul ei.
Tu vei readuce finalurile fericite.
Şedere plăcută!
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
- Cum ţi se pare priveliştea, draga mea? - Am văzut altele mai frumoase.
Călătoria durează prea mult.
Pe Drumul Trolilor ajungeam mai repede şi nici nu ne zdruncina atât de rău.
- Mă asculţi? - Sigur că te ascult.
Acum ce mai e?
Stăpâne!
N-ai nicio teamă. E doar un copac căzut.
Să-l ridicăm!
Ce este, stăpâne?
Priveşte marginile. Copacul a fost tăiat.
E o ambuscadă.
Gărzi, opriţi hoţul!
- Repede! - După el!
Ajutor!
Stăpâne, aşteaptă!
Arată-ţi faţa, laşule!
- Eşti fată! - Sunt femeie.
Nu te poţi ascunde de mine! Te voi găsi oriunde ai fi!
Unde rămăseserăm? Spuneai că vrei 15 copii?
Doamne, nu! Vorbeam despre clasa la care predau.
Mâine vizitează spitalul în cadrul programului de informare.
E un program minunat.
Fireşte că nu vreau să am 15 copii.
Nu că nu vreau deloc,
vreau copii, vreau să mă căsătoresc, vreau iubire adevărată, vreau totul.
Dar asta e...
...o discuţie absolut nepotrivită pentru prima întâlnire.
- Ruby. - Da, Mary Margaret.
Nota, te rog.
Bună! E totul în ordine?
Dintre toate locurile strâmte în care am fost,
maşina mea nu e nici măcar în primele zece.
- Dormi aici? - Doar până găsesc o cameră.
Ai hotărât să rămâi pentru Henry.
Cred că da. În oraş nu există nicio cameră liberă.
- E normal? - Trebuie să fie blestemul.
- De ce ai ieşit aşa de târziu? - Sunt învăţătoare, nu călugăriţă.
Am avut o întâlnire.
- Din ce-mi dau seama, a mers "bine". - La fel ca întotdeauna.
Spune-mi că măcar a făcut el cinste.
Dacă iubirea adevărată ar fi uşor de găsit, am avea-o cu toţii.
Dacă nu o să mai ai loc în maşină, să ştii că am o cameră liberă.
Mulţumesc, dar îmi place să stau singură.
Aşa sunt eu... Mă descurc mai bine singură.
Atunci să ai o noapte bună!
- Succes cu Henry! - Mersi.
Henry, avem nevoie de ajutor la decoraţiuni.
Dl Doe se va face bine, dră Blanchard?
Nu se numeşte John Doe. Aşa li se spune necunoscuţilor.
- Dumneavoastră ştiţi cine e? - Nu.
Îi aduc flori la fiecare vizită.
- Ce are? - Nu ştiu.
E aşa de când am venit ca voluntară la spital.
Are familie sau prieteni?
- Nu a întrebat nimeni de el. - E singur?
Da. E foarte trist.
Sunteţi sigură că nu îl cunoaşteţi?
Sigur că da. Vino! Nu ar trebui să fii aici.
Ţi-am găsit tatăl, pe Făt-Frumos.
- Henry... - E la spital, în comă.
Vezi cicatricea asta? El are una la fel.
- Şi? Mulţi oameni au cicatrice. - E în acelaşi loc.
Nu înţelegi ce înseamnă asta? Blestemul îi ţine despărţiţi.
Fiecare dintre ei e singur.
Trebuie să-i spunem drei Blanchard că l-am găsit pe Făt-Frumos.
Să-i spunem cuiva că sufletul lui pereche e în comă nu o să fie de niciun ajutor.
E dureros când nu există final fericit, dar speranţele false sunt şi mai rele.
Dar dacă am dreptate? Noi ştim cine sunt, trebuie să afle şi ei.
- Cum o să realizezi asta? - Reamintindu-i.
O convingem să-i citească povestea lui John Doe.
Poate că el îşi aminteşte cine e.
- Bine. - Da?
Da, dar facem cum spun eu. Lasă-mă să o rog eu.
Vrei să îi citesc unui comatos?
Henry crede că îl va ajuta să-şi amintească cine e.
- Cine crede că e? - Făt-Frumos.
Dacă eu sunt Albă-ca-Zăpada, atunci eu şi el...
Are o imaginaţie bogată şi tocmai asta e problema.
Trebuie să îi arătăm că basmul nu e real.
- Fă ce spune el şi poate... - O să vadă că sunt doar basme şi atât.
Că nu există dragoste la prima vedere sau la primul sărut. O să vadă realitatea.
Cam aşa ceva.
Din păcate, planul e genial.
Îi arătăm adevărul fără să îl facem să sufere.
I-am spus că ne întâlnim dimineaţă La Bunicuţa, la micul dejun.
Ne vei povesti pe larg cum a fost.
Atunci ar fi bine să mă pregătesc pentru întâlnire.
Cred că o să vorbesc doar eu.
Ştiu că e ciudat, dar o fac de dragul unui prieten.
Aşa că te rog să mă suporţi.
"În timp ce prinţul călărea în pădure pe urmele hoaţei,
logodnica lui se îmbufnă,
întrebându-se câte minute plictisitoare vor trece până îşi vor relua călătoria.
Hoaţa sări peste un ienupăr şi se priviră în ochi...
Nu avură nevoie de cuvinte ca să arate ce simţeau în inimă.
Căci aici, la umbra Podului Trolilor, se născu iubirea lor.
Şi ştiură că oriunde i-ar duce viaţa, întotdeauna vor fi..."
Sunt sigură că se trezeşte. M-a prins de mână.
Nu s-a schimbat nimic. E la fel ca înainte.
- Ce făceai aici? - Îi citeam o poveste.
Poate că ai aţipit puţin.
- Poate ţi-ai imaginat. - Nu mi-am imaginat nimic.
Dră Blanchard, îţi spun ce văd. Nu s-a schimbat nimic.
Uneori sunt mici fluctuaţii de indici.
Poate ai auzit un sunet şi ai înţeles greşit.
Ar fi bine să mergi acasă şi să te odihneşti.
Dacă se schimbă ceva, te chem.
- Da? - Sunt doctorul Whale.
Mi-aţi spus să vă sun dacă se schimbă starea lui John Doe.
S-a întâmplat ceva.
- Ce anume? - O voluntară zice că a prins-o de mână.
Activitatea cerebrală s-a modificat uşor.
- Cine e voluntara? - Mary Margaret Blanchard.
Ţi-am spus că te voi găsi.
Te voi găsi întotdeauna, indiferent ce ai face.
Doar aşa poţi să prinzi o femeie? Cu ajutorul capcanei?
Doar aşa pot să prind o hoaţă ordinară.
- Eşti un adevărat Făt-Frumos. - Am şi eu un nume.
Nu-mi pasă. Făt-Frumos îţi vine de minune.
Acum dă-mă jos de aici, Făt-Frumos!
Te eliberez când îmi returnezi punga de piele cu giuvaierele.
- Nu-mi plac giuvaierele. - Aşa e, am observat.
- Mă insulţi? - Iertare.
Cum de cutez să ponegresc persoana care m-a jefuit?
Unde sunt giuvaierele mele?
- Le-am vândut. - Ce-ai făcut?
- Ce îţi pasă? Nu ai palatul plin? - Printre ele se afla inelul mamei.
- Voiam să i-l dăruiesc... - Pisăloagei nesuferite? Pentru ea este?
E logodnica mea.
Multă baftă!
Probabil primeşti ceva extraordinar în schimb.
- Poftim? - Ştiu eu cum merge treaba.
Iubirea adevărată nu există. Căsătoriile sunt aranjate.
Nu există dragoste la prima vedere. Sau la primul sărut.
Împărăţia ei vrea să preia împărăţia ta.
E o ultimă sforţare de a evita războiul?
Nimeni nu preia nimic. E o uniune şi nu e deloc treaba ta.
Uite cum facem. Te dau jos,
mă duci la cel căruia i-ai dat giuvaierele şi îmi recuperez inelul.
De ce aş face asta?
Fiindcă nu vrei să se afle cine eşti.
CĂUTATĂ PENTRU CRIMĂ ŞI TRĂDARE
Eşti Albă-ca-Zăpada.
Ajută-mă să-mi recuperez inelul sau te predau soldaţilor reginei.
Cred că regina nu e aşa... fermecătoare ca mine.
N-aş vrea să mă pun în calea iubirii adevărate.
Mulţumesc pentru cămaşă.
- E a mamei tale? - N-o să observe.
- Unde i-ai spus că te duci? - La sala de jocuri.
- Te-a crezut? - Vrea să mă creadă, aşa că mă crede.
Ca să vezi!
A venit!
Nu-ţi face multe speranţe. Abia am început.
- S-a trezit. - Poftim?
- Ştiam eu! - Nu de tot, dar m-a prins de mână.
Îşi aminteşte.
Doctorul zice că mi-am închipuit, dar nu-s nebună, s-a întâmplat.
Trebuie să îi citiţi din nou.
Să mergem!
- Poftim? - Dacă m-a auzit, dacă ne-am apropiat...
- Doar nu crezi că e... - Făt-Frumos? Sigur că nu.
Dar cumva a simţit ceva.
Aveţi dreptate, se trezeşte!
- Stai acolo, Henry. - Ce se petrece?
- John Doe se simte bine? - A dispărut.
Ce naiba căutaţi aici? Şi tu!
Credeam că eşti la sala de jocuri. Ai început să mă minţi?
Unde e John Doe? L-a luat cineva?
Nu ştim. Perfuzia a fost smulsă, dar poate a smuls-o el.
- Ce ai făcut? - Crezi că am vreo legătură cu asta?
Prezenţa primăriţei ridică întrebări.
Sunt persoana de legătură în caz de urgenţă.
Îl cunoşti?
Cu mulţi ani în urmă l-am găsit pe marginea drumului. N-avea acte.
- L-am adus aici. - I-a salvat viaţa.
- Se va face bine? - E hrănit prin tuburi de ani de zile.
Trebuie să-l aducem imediat înapoi, altfel va muri.
- Atunci să îl căutăm. - Asta facem.
Nu te amesteca, dragă.
Dacă nu pot să te ţin departe de fiul meu,
o să-l ţin pe fiul meu departe de tine.
Bucură-te de cămaşa mea, fiindcă doar cu asta o să te alegi.
Şerifule, găseşte-l pe John Doe.
Ai auzit ce a spus dr Whale. Timpul e valoros.
- Cât a trecut de la ultima vizită? - Vreo 12 ore.
Asta trebuie să luăm în calcul.
Doar voi doi aţi fost aseară în secţie.
- N-aţi văzut nimic? - Absolut nimic.
- A trecut cineva pe acolo? - Nu am văzut nimic.
Aţi văzut ceva neobişnuit în timpul vizitei cu clasa?
Nu cred.
Nu e înregistrarea de aseară. Asta e secţia decorată de clasa lui Henry.
Ar trebui să vedem decoraţiunile.
Ai adormit iar!
- Mă torni? - N-o să fiu concediat.
- Măcar eu nu beau la serviciu. - Destul!
Unde e înregistrarea de aseară?
A plecat pe picioarele lui. Se simte bine.
- Acum patru ore. Unde dă uşa? - Spre pădure.
Parcă nu-ţi plăceau giuvaierele. Ce ai la gât?
Nimic important. Ai grijă! E o armă.
- Cu pulbere? Ce armă e asta? - Pulbere de zână.
- Credeam că e un lucru bun. - Dacă zâna a fost bună. Asta e mortală.
Transformă cel mai teribil duşman în ceva ce poate fi strivit cu uşurinţă.
- De ce nu ai aruncat-o pe mine? - Nu meriţi osteneala.
E greu de procurat.
- O păstrez pentru cineva anume. - Pentru regină.
Eşti foarte mânioasă, nu-i aşa?
N-am făcut nimic din ce scrie acolo,
dar asta nu a împiedicat-o să îşi trimită vânătorul ca să îmi smulgă inima.
- Ce s-a întâmplat? - Nu toţi slujitorii ei sunt fără inimă.
I-a fost milă de mine şi m-a lăsat să plec.
De atunci mă ascund în pădure.
Vreau să adun o brumă de avere ca să plec într-un alt tărâm.
Într-un loc îndepărtat, unde nimeni nu îmi va face rău.
- E o viaţă singuratică. - Nu e mai rea decât o căsătorie aranjată.
- Măcar nu fur de la nevinovaţi. - Furam doar de la regină.
Am crezut că e una dintre caleştile ei.
- Voiam să vedem priveliştea. - Ce noroc pe mine!
Făt-Frumos, tot ce fac e pentru supravieţuire.
Ea vrea să mă omoare.
Cu ce te-ai făcut vinovată ca să îi dezlănţui urgia?
Spune că i-am distrus viaţa.
- Şi e adevărat? - Da.
Mi-e sete. Îmi permiţi să beau apă?
Sigur, dar grăbeşte-te.
Ia te uită pe cine am găsit!
Nu ai unde să te ascunzi. Regina îţi vrea inima.
Noi nu o vom dezamăgi.
- Ce e? - Urmele se pierd.
Sigur? Credeam că te pricepi la urme.
Lăsaţi-mă puţin. La asta mă pricep. O să-i dau de capăt.
Bine. Scuze.
- Şi tu te pricepi să găseşti oameni? - Sigur.
Doar că cei pe care îi caut eu fug de obicei la Vegas.
Nu o iau prin păduri.
E o meserie interesantă. Cum ai început?
Asta am făcut de când pot să-mi amintesc. Am căutat oameni.
Cum ai început? Cu părinţii tăi?
Henry mi-a spus că situaţia ta e asemănătoare cu a lui.
- I-ai găsit? - Depinde pe cine întrebi.
- Henry! - L-aţi găsit?
- Nu încă. Nu ar trebui să fii aici. - Pot să vă ajut. Ştiu unde se duce.
- Unde? - Vă caută pe dumneavoastră.
Ţineţi-o bine, să nu se mişte.
Nu!
Eşti teafără?
Mi-ai salvat viaţa.
Mi s-a părut că aşa e cinstit.
- Eşti pregătită? - Pentru ce?
Să găsim giuvaierele.
Aşa e. Trebuie să ajungi la o nuntă.
Trolii cărora le-am vândut sunt după deal. Trebuie să fim cu băgare de seamă.
- La troli? - N-ai întâlnit niciunul, pare-se.
- Nu sunt nişte omuleţi? - Îi confunzi cu piticii.
Fii respectuos. Mai degrabă îţi taie mâna decât să o strângă.
- Atunci să terminăm odată. - Să mergem. Amândoi avem treabă.
- Să-ţi găseşti colţişorul de singurătate. - Tu, să-ţi îmbunezi logodnica cu un inel.
Dv l-aţi trezit, pe dv v-a văzut ultima dată. Pe dv vrea să vă găsească.
Nu, Henry. Cred că e derutat. A fost în comă mai mulţi ani.
Dar vă iubeşte! Nu-l mai urmăriţi, lăsaţi-l să vă găsească.
Puştiule, unde e mama ta?
O să ne omoare pe amândoi. Pe mine de două ori.
- M-a lăsat acasă şi a plecat. - Trebuie să te ducem acasă.
- Nu! - Veniţi!
- Ăla e... - Sânge.
Trolilor nu le plac caii. De aici mergem pe jos.
Vino după mine şi nu scoate niciun sunet.
- Unde sunt? - Aici.
Îi cunosc, să nu ai teamă.
- De ce ai venit? Am încheiat târgul. - Vreau să fac alt târg.
- Nu vorbesc cu el. Cine e? - E cu mine.
- Şi asta înseamnă că e bine? - E un om fără importanţă.
Vreau să răscumpăr giuvaierele pe care vi le-am vândut.
- Cine e? - Nu îl lua în seamă.
Vă dau toţi banii înapoi şi vă cer doar inelul.
Pe celelalte le puteţi păstra.
- Mulţumim! - E prea nerăbdător.
- E o cursă. - Ba nu e!
E de-al reginei! Prinde-l!
- Daţi-i drumul! - Nu!
Sunt de încredere. V-aş fi întins o capcană dacă voiam. Nu-i faceţi rău!
A trecut vremea târguielilor. Căutaţi-l!
Albă-ca-Zăpada! Ce răsplată!
Luaţi-o!
Fugi! Sunt în urma ta!
Urmează-mă! Ei nu cunosc pădurea la fel de bine ca mine.
Sângele regal e cel mai dulce dintre toate.
Mi-ai salvat viaţa!
Mi s-a părut că aşa e cinstit.
Cum rămâne cu cea pe care voiai să o răpui?
O să găsesc altceva.
Îţi mulţumesc!
Pe lângă asta...
Doar nu puteam să-l las pe Făt-Frumos să moară.
Ţi-am spus că mă cheamă altfel.
- Numele meu e James. - Mă bucur să te cunosc, James.
Să plecăm. Poate sunt mai mulţi.
POD CU TAXĂ
- Unde e? Îl vezi? - Urma se pierde la marginea apei.
Doamne, Dumnezeule!
Am nevoie de o ambulanţă la vechiul pod cu taxă. Grăbiţi-vă!
- Rezistă! - Doamne...
Stai puţin. Alunec.
Trebuie să mergem mai încet.
Nu! Te-am găsit!
- Totul va fi bine. - Vin ajutoare.
- E teafăr? O să fie bine? - Henry!
Nu te uita, Henry.
Întoarce-te la noi! Întoarce-te la mine.
Mi-ai salvat viaţa.
A reuşit! L-a trezit!
Aşa e, puştiule, a reuşit.
- Mulţumesc. - Cine eşti?
Nu ştiu.
Nu-i nimic. Totul va fi bine.
Faceţi loc!
Mulţumesc. De aici ne ocupăm noi.
David, tu eşti?
- Scuzaţi-mă. - Doamne!
Doamnă, nu aveţi voie înăuntru.
Nu puteţi intra. Aşteptaţi afară.
- Cine e femeia aceea? - Soţia lui.
Aşadar...
- Cred că vrei punga. - Da, aurul. Mulţumesc.
Tu nu te poţi căsători fără inel.
- Da, nu e pe placul tău. - Hai să aflăm.
Da, nu e de mine.
Logodnicei tale o să îi placă.
Da...
Dacă mai ai nevoie, ia restul.
- Vreau doar inelul. - Nu e nevoie, mulţumesc.
Amândoi avem ce ne-am dorit.
Ei bine, să ai grijă de tine oriunde ai merge.
- Dacă ai nevoie de ceva... - Tu mă vei găsi.
Întotdeauna.
Eram gata să te cred.
- Rămas-bun, Albă-ca-Zăpada. - Rămas-bun, Făt-Frumos!
- Ţi-am spus că numele meu e James. - Nu, îmi place mai mult Făt-Frumos.
Se numeşte David Nolan, iar ea e soţia lui, Kathryn.
Bucuria de pe chipul ei mă face să fiu generoasă.
Vorbim mai târziu despre neascultarea ta. Ştii ce înseamnă asta?
Eşti pedepsit.
Vă mulţumesc că l-aţi găsit pe David al meu.
Nu înţeleg. N-aţi ştiut că e în comă?
Eu şi David nu ne înţelegeam prea bine.
A fost vina mea. Acum îmi dau seama.
Eram dificilă şi nu l-am susţinut. I-am spus să plece dacă nu-i convine.
Şi a plecat, iar eu nu l-am oprit. A fost cea mai mare greşeală.
Nu l-aţi căutat?
Am crezut că a plecat din oraş. Acum ştiu de ce nu m-a căutat.
Pot să fac ce mi-am dorit mereu. Să-i spun că îmi pare rău.
Avem încă o şansă.
E minunat.
E o minune.
- Se simte bine? - Se reface fizic.
Cu memoria însă e altă treabă. Are nevoie de timp.
- Ce l-a trezit? - Nu avem nicio explicaţie. Pur şi simplu.
- S-a ridicat şi a plecat la plimbare? - Delira când s-a trezit.
Instinctul l-a trimis în căutarea unui lucru.
A unei persoane.
- Pot să îl văd? - Da, sigur.
Să mergem, Henry.
Mi-am uitat rucsacul.
- Să nu îi credeţi! Pe dv vă căuta. - Henry...
Se ducea la Podul Trolilor. La fel ca în poveste.
Se ducea acolo fiindcă i-am citit povestea.
Nu, fiindcă trebuie să fiţi împreună.
Henry!
Doamnă primar?
Aşteaptă-mă la maşină.
Dră Swan, te-am lăsat în pace. Nu-ţi forţa norocul.
Povestea doamnei Nolan pare trasă de păr.
El a stat atâta timp în comă şi nimeni n-a dat niciun anunţ.
Nimeni nu l-a căutat. E ceva în neregulă aici.
Şi care crezi că e adevărul?
De ce ar minţi doamna Nolan? Crezi că am vrăjit-o?
Mi se pare ciudat că eşti persoana de contact de atâţia ani
şi ai găsit-o pe soţia lui abia acum.
Oraşul e mai mare decât crezi. Te poţi pierde în el.
Se pot întâmpla lucruri rele.
Ai dezlegat misterul exact când ţi-a convenit.
Datorită ţie. Găsirea înregistrării a fost genială.
Ne-am uitat la înregistrările din urmă şi am aflat că dl Doe vorbea în somn.
Chema o femeie pe nume Kathryn. După aceea a fost uşor să aflăm cine e.
Credeam că tu şi Mary Margaret veţi fi încântate.
Dragostea a ieşit învingătoare.
Bucură-te de moment, dragă.
Dacă nu eraţi voi, ei şi-ar fi trăit viaţa despărţiţi.
De asta sunt gata să îţi iert impertinenţa neîncetată.
Mi-a amintit ceva foarte important.
Sunt recunoscătoare că îl am pe Henry.
Să fii singură...
E cel mai mare blestem.
- Emma... - Scuze că te deranjez atât de târziu.
Camera pe care o ai e încă disponibilă?