În statul Maine există un oraş...
Bun venit în Storybrooke!
...în care toate personajele de basm sunt prinse între două lumi.
O regină rea a trimis aici personajele de basm?
Nu îşi amintesc cine sunt.
Victime ale unui blestem...
Tot ce vă e mai drag va fi pierdut pe vecie.
O singură persoană ştie adevărul şi doar una poate ridica blestemul ei.
Tu vei readuce finalurile fericite.
Şedere plăcută!
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
Bine ţintit! Pun pariu pe 20 de dolari că nu mai nimereşti.
Runda următoare o plăteşte el.
- Cu ce să te servesc, Emma? - Cu nimic.
Ce naiba? Puteai să mă nimereşti!
Nu ratez niciodată. Mă eviţi? De aseară, când m-ai văzut...
Plecând de la primăriţă? Da, e un eufemism.
Nu te evit, dar nu vreau să vorbim despre asta.
E viaţa ta. Nu-mi pasă ce faci.
- Atunci de ce eşti supărată? - Nu sunt.
Şi de ce fugi în loc să bei ceva cu mine?
- Nu e treaba mea. Pe bune... - Hai să discutăm. Vreau să înţelegi.
- De ce? - Nu ştiu. Poate ca să înţeleg şi eu.
- Vorbeşte cu Archie. - Vreau să vorbesc cu tine.
E problema ta că iei decizii proaste.
Nu ştii cum e cu ea. Nu simt nimic. Ştii cum e?
Da, ştiu cum e o relaţie proastă, dar nu vorbesc despre a ta.
Ştiu că tu şi Regina aveţi probleme şi trebuia să-ţi spun înainte.
De ce ai ascuns relaţia? Suntem adulţi. Faceţi ce vreţi.
Nu voiam să mă priveşti aşa cum mă priveşti acum.
- De ce-ţi pasă cum te privesc? - Fiindcă...
Ce e?
- Ce naiba a fost asta? - Ai văzut?
Cât ai băut? Ai depăşit limita cu mult.
- Iartă-mă. Vreau... - Ce vrei?
Vreau să simt ceva.
Eşti beat şi plin de remuşcări. Te înţeleg.
Dar orice ai vrea să simţi, să ştii un lucru: nu o să simţi cu mine.
- Graham! - Henry doarme?
Da, de ce?
Adio, tată!
Îmi pare rău, Albă-ca-Zăpada.
L-am iubit atât de mult!
Şi eu, draga mea.
Durerea pierderii soţului e nimic pe lângă durerea pierderii tatălui.
Dacă pot să fac ceva, te rog să-mi spui.
Poate că sunt mama ta doar prin căsătorie,
dar sunt alături de tine, dragă, sincer şi pentru totdeauna.
Felicitări! Răzbunarea ta e aproape completă.
Cu unul am terminat, a rămas unul.
- Ea nu ştie nimic, nu-i aşa? - Că sunt răspunzătoare de pieirea lui?
Căuta alinare la mine. Mă dezgustă.
Aş fi putut să-i pun capăt existenţei nefericite pe loc.
- Am fost tentată. - Ţi-ar fi umplut sufletul.
Supuşii îi sunt încă loiali şi s-ar fi întors împotriva mea.
Ei nu ştiu cât e de putredă pe dinăuntru. Nu ştiu ce mi-a făcut.
Trebuie să procedăm cu delicateţe. Moartea ei trebuie pregătită cu grijă.
Poate se ocupă unul dintre cavalerii Maiestăţii Voastre.
Nu.
Am nevoie de cineva obişnuit cu omorul şi lipsit de milă.
- Un om fără inimă. - Acum înţelegi.
În acest caz, ai nevoie de un vânător.
Ai murit ca eu să pot trăi. Iartă-mă.
Sacrificiul tău e demn de respect.
Îţi mulţumesc.
Să n-ai teamă, băiete, astă-seară nu flămânzeşti.
- Ce este? - Am avut un vis ce părea adevărat.
Eram în pădure. Am ucis un cerb şi a apărut un lup.
Un lup?
Avea un ochi roşu ca sângele şi unul negru ca noaptea.
Cred că l-am mai văzut undeva.
Culcă-te la loc, Graham. A fost doar un vis.
Nu părea vis. Părea o amintire.
- Graham... - Am nevoie de aer. Trebuie să mă gândesc.
Te rog, Graham, întoarce-te în pat.
Mi-am lăsat maşina la Bunicuţa. Mă duc s-o iau şi să-mi limpezesc mintea.
E târziu.
Eşti obosit şi probabil încă beat. Nu pleca.
De când vrei să rămân?
- Nu te simţi bine. - N-am nimic.
Pe bune?
Stai! Ce faci?
Dacă Graham crede că mă convinge cu flori...
Nu, erau ale mele.
- De la David? - Nu, de la dr Whale.
- De ce ţi-a trimis flori? Serios? - Ştiu, e un dezastru.
Ba nu, e minunat. Îl uiţi pe David.
În primul rând, n-am ce să uit. În al doilea, a fost doar o aventură.
- Florile spun altceva. - Poate că nu trebuia să-l sun.
Tu l-ai sunat? Asta nu e aventură de o noapte.
Încă învăţ, e prima mea aventură. M-am simţit vinovată.
De ce? N-ai greşit cu nimic. Crede-mă.
- Eu am doar din astea. - Da, fiindcă tu eşti...
- Ce? - Nu contează.
Ba da. Spune-mi ce fac.
Te protejezi. Te închizi în tine.
- Nu sunt sentimentală cu bărbaţii. - Serios? Florile aruncate spun altceva.
Ce spun?
Ceea ce e evident pentru toţi, mai puţin pentru tine.
- Simţi ceva pentru Graham. - Fii serioasă!
- Uite cum te-ai închis în tine. - Nu m-am închis.
- Da? - Sunt prevăzătoare. Nu-i nimic rău.
Aşa e.
Dar ceea ce faci te apără de suferinţă,
dar şi de dragoste.
Bună dimineaţa, domnule şerif! Să mă ierţi dacă te-am speriat.
- Îmi pare rău. Credeam că e un lup. - Am uitat să mă bărbieresc?
- Ce faci aici aşa devreme? - Grădinăresc.
- Dar tu? - Căutam un...
Un lup. Încep să mă prind.
Din câte ştiu, în Storybrooke nu sunt lupi.
Nu din cei cu patru picioare. Dar de ce îl cauţi?
- O să crezi că sunt nebun. - Fă o încercare.
Am văzut un lup în vis,
apoi am văzut unul în realitate, chiar acum câteva ore.
Ai văzut ceva neobişnuit pe aici?
Mă tem că nu. Aş vrea să-ţi fiu de mai mult ajutor.
Se spune că visele sunt amintiri.
Sunt amintiri dintr-o altă viaţă.
- Tu ce crezi? - Eu nu exclud nimic.
Baftă, şerifule! Sper să găseşti ceea ce cauţi.
Acum li se permite animalelor să intre? Aici nu e zalhana.
Lasă-l. Şi el ar putea fi animal. Am auzit că a fost crescut de animale.
Miroase ca ele. Jalnic! Am auzit că plânge când vânează.
- Ce fel de om plânge pentru un animal? - Unul care are onoare.
Ce ştii tu despre onoare?
Eu am onoare, animalele au onoare, tu nu ai onoare.
- Animalele au onoare? - Au sufletul pur.
Nu sunt egoiste şi preocupate doar de bunăstarea lor, ca oamenii.
Spune-i să nu mă mai ameninţe.
Ştii ce le fac potăilor care mă ameninţă?
Le atârn pe perete.
Nu e potaie.
E perfect. Aduceţi-l la mine.
Ce vrei?
Mary Margaret, pot să-ţi vorbesc?
Ce s-a întâmplat, Graham? Te simţi bine?
- Cred că ne cunoaştem. - Sigur că ne cunoaştem.
Nu, nu din Storybrooke.
- Atunci de unde? - Dintr-o altă viaţă.
Cum te cheamă? Sau să te numesc "Vânătorul"?
Eşti un suflet chinuit, nu-i aşa, Vânătorule?
E din cauză că părinţii tăi te-au abandonat lupilor?
M-au zămislit, dar nu sunt părinţii mei. Lupii sunt familia mea.
Da, lupii...
Am ştiut întotdeauna că există două feluri de oameni.
Lupi şi oi. Cei ce ucid şi cei ce sunt ucişi.
Iar tu, Vânătorule, eşti cu siguranţă un lup.
- De ce m-ai adus aici? - Vreau să omori pe cineva pentru mine.
Ucid pentru mine. De ce aş omorî pentru tine?
Fiindcă am atât de multe de oferit.
Un loc la curtea mea. Vei deveni vânătorul reginei.
Nu vreau să fiu animal de casă. Curtea ta e o cuşcă.
Te vei lăfăi în lux şi nu vei duce lipsă de nimic.
Ai o armată. De ce ai nevoie de mine?
Ţinta mea e iubită de tot poporul. Vânătorul nu trebuie să fie orbit de asta.
Am nevoie de cineva fără milă,
cineva care nu se teme să scoată o inimă din piept
şi să mi-o aducă mie pentru colecţie.
- Şi vânătorul ăsta sunt eu. - Aşa cum bănuiam.
Spune-mi de ce va fi nevoie.
Ce-ţi doreşti? Trebuie să-ţi doreşti ceva.
Vânătoarea de lupi să fie interzisă, iar lupii să fie ocrotiţi.
E destul de simplu.
Pe cine vrei să ucid?
- Mary Margaret, de când ne cunoaştem? - De mult timp.
Îţi aminteşti când ne-am cunoscut?
- Nu. - Nici eu.
Nu-mi amintesc când v-am cunoscut pe tine şi pe ceilalţi. Nu e ciudat?
Nu ştiu. Cred că da.
Cred că aşa e viaţa. Lucrurile se şterg din amintire.
- Ţi-am făcut rău vreodată? - Nu, sigur că nu. Ce e cu tine?
- Crezi în alte vieţi? - Adică în rai?
Nu, în vieţi trecute.
- Ai stat de vorbă cu Henry. - Cu Henry?
Are o carte cu poveşti.
Spune că toţi suntem personaje de basm,
dintr-un alt tărâm, dar am uitat cine suntem.
- Nimic n-are niciun sens. - Sigur că da.
Graham...
Arzi tot. Du-te acasă şi odihneşte-te.
- O să te simţi mai bine după ce dormi. - Sigur. Ai dreptate.
- Scuză deranjul. Mulţumesc. - Cu plăcere.
Când eram mică, palatul de vară era preferatul meu.
Mă simţeam ca într-un leagăn, cu munţii care îl înconjurau.
Întotdeauna m-au făcut să mă simt apărată.
Abia aştept să mă întorc acolo.
Te-ai încălzit cu armura pe tine?
Poftim un măr!
Nu.
- Nu eşti cavaler, nu-i aşa? - De ce spui asta?
Toţi oamenii tatălui meu şi-au exprimat regretul pentru moartea lui.
- Cu excepţia ta. - Condoleanţele mele.
Şi toţi ştiu să poarte armura. Ea te-a ales să mă conduci.
- De ce? - Ştii de ce.
- Mă vei ucide. - Ai instincte bune.
Iar tu ai prea multă armură.
Văd că banii contribuabililor sunt bine folosiţi.
Graham nu e aici. Am crezut că şi-a luat liber şi e cu tine.
Deci ştii despre noi. Bun. De asta am venit.
- Şi eu ştiu despre relaţia voastră. - N-am nicio relaţie cu el.
Nu s-a întâmplat nimic între voi? Ai uitat că eu văd totul.
- Nu ceva important. - Bineînţeles.
Nu poţi să simţi nimic pentru nimeni.
- Nu degeaba eşti singură. - Viaţa mea e treaba mea.
Da, până se încrucişează cu a mea. Nu te apropia de Graham.
Poate crezi că faci ceva inofensiv,
dar îi dai idei care nu sunt în interesul lui.
Îl duci pe calea autodistrugerii. Ţine-te departe de el.
Salut, şerifule! Mama nu e acasă.
Cu tine voiam să vorbesc. Speram să mă ajuţi.
- Cu ce să te ajut? - E vorba despre cartea ta.
Sunt şi eu în ea?
Eu te vânez, iar tu te opreşti ca să scrii o scrisoare?
- Nu o să vă înţeleg niciodată pe voi. - Nu cunosc pădurea.
Eşti vânător priceput, m-ai fi găsit oricum.
- Ştiu cum se termină, orice aş face. - Da...
Dar te rog să faci ceva după ce mă ucizi.
- Du-i asta reginei, te rog. - Vicleşugurile tale nu mă prind.
Nu e niciun vicleşug. Du-i-o şi spune-i că totul e adevărat.
Să sufli în el când ai nevoie de ajutor.
E un fluier. Cineva îţi va veni în ajutor. Acum fugi.
- Nu înţeleg. Nu mă omori? - Fugi!
- Când ai început să-ţi aminteşti? - Când am sărutat-o pe Emma.
- Ai sărutat-o pe mama? Ce ai văzut? - Un lup.
M-am văzut cu un cuţit în mână şi cu Mary Margaret alături.
- Erai pe cale să-i faci rău? - Da. De unde ştii?
Mary Margaret e Albă-ca-Zăpada,
iar tu eşti Vânătorul.
Chiar crezi că e posibil să fiu altcineva?
Are logică. Ai fost crescut de lupi şi de aceea vezi mereu un lup.
E prietenul şi călăuza ta. Vrea să te ajute.
Îmi amintesc asta fiindcă am sărutat-o pe mama ta? Cum e posibil?
Voi doi aveţi o legătură specială.
- Îţi datorează viaţa. - Cum aşa?
Albă-ca-Zăpada e mama ei, pe care tu ai cruţat-o.
Dacă nu-i cruţai viaţa, mama nu s-ar fi născut.
Ce s-a întâmplat după ce am cruţat-o pe Albă-ca-Zăpada?
Regina ţi-a luat inima. Ţi-a smuls-o din piept. Aşa procedează ea.
Ca să nu mai simţi nimic niciodată.
Arată-mi cartea.
Ce e asta? Am văzut-o. Lupul urla în faţa ei.
E tainiţa ei. Acolo ţine inima ta.
Lupul vrea să o găsesc. Mulţumesc, Henry!
Bună! Aud că nu ţi-e prea bine.
- Cine spune asta? - Cam toată lumea.
- Poate ai nevoie de odihnă. - N-am nimic.
Ba da. Ai cerut ajutorul unui copil de zece ani.
- Doar ce spune el are logică. - Ce se întâmplă?
Ce se întâmplă cu adevărat?
E vorba despre inima mea. Trebuie să o găsesc.
- Cum ai de gând să o găseşti? - Trebuie doar să mă ţin după lup.
- Ce lup? - Cel din visele mele. El mă va ajuta.
Am crezut că e o metaforă.
- Chiar crezi că n-ai inimă? - E singurul lucru care are sens.
Asta explică de ce nu simt nimic.
Ascultă-mă bine, Graham. Ai inimă şi pot să-ţi dovedesc.
Simţi? Bate, e adevărată.
- Simte bătăile. E inima ta. - Nu, e un blestem.
- Doar nu crezi că e adevărat? - Ce este?
- Ai grijă, Graham! - E prietenul meu, nu ne face rău.
- Ce e? - Inima mea e acolo.
- Trebuie să verific. - Stai!
- Trebuie să intru. - Graham!
Crezi cu adevărat că inima ta e acolo?
Bine, atunci hai să aflăm.
Haide!
Aşteaptă aici.
- Văd că eşti încă în doliu. - Doliul s-a încheiat.
Dar negrul îmi vine bine.
Spune-mi dacă Albă-ca-Zăpada e moartă.
Ţi-am adus inima ei, aşa cum ai cerut. Dar am ceva de făcut înainte să ţi-o dau.
- Ce este? - Fata a vrut să-ţi dau scrisoarea.
Citeşte-mi-o.
"Scumpă mamă vitregă, Când vei citi, eu voi fi moartă."
Ştiu că nu vei iubi niciodată din cauza mea.
E nimerit ca şi mie să mi se refuze această bucurie.
De dragul ţării, sper că moartea mea îţi stinge setea de răzbunare,
lăsându-te să domneşti peste supuşii tatălui meu cu milă şi bunătate.
Tu crezi că te răzbuni.
Eu prefer să cred că e un sacrificiu pentru binele tuturor.
Îmi primesc moartea şi vreau să te gândeşti la ultimele mele cuvinte.
"Îmi pare rău şi te iert."
Să nu-mi spui că te transformi în oaie!
S-a sacrificat pentru ceilalţi şi totuşi o urăşti. Ce ţi-a făcut?
I-am împărtăşit un secret şi n-a fost în stare să-l păstreze.
Trădarea aceea m-a costat foarte scump.
Arată-mi inima ei!
Ar trebui să se deschidă!
Asta nu e inima ei! Nici măcar nu e inimă de om!
Ce ai făcut?
Trebuie să fie aici undeva.
Trebuie să aibă o uşă ascunsă sau un levier.
- Trebuie să fie ceva aici. - Graham!
- Nu e nimic aici. - Trebuie să fie. Dacă nu e...
E în regulă. Totul va fi bine.
Ce naiba faceţi aici?
Ce cauţi aici?
Pun flori la mormântul tatălui meu, ca în fiecare miercuri.
Ea nu e vinovată. E vina mea.
- Am vrut să intru acolo. - Da? De ce?
- Ce căutai? - Nimic.
Nu e nimic important.
Nu arăţi bine, dragule. Hai să te duc acasă.
Nu vreau să merg acasă cu tine.
- Te duci cu ea? - E treaba voastră, nu mă amestecaţi.
Are dreptate, e treaba noastră şi trebuie să schimbăm ceva.
- De ce aşa deodată? - N-are nicio legătură cu ea.
Mi-am dat seama că nu simt nimic.
Ştiu că nu sunt eu de vină, ci tu.
- Mă părăseşti pentru ea? - Te părăsesc pentru mine.
- Nu gândeşti clar. - Ba gândesc clar pentru prima dată.
Prefer să fiu singur, e mai bine decât ce e între noi.
Vreau să simt ceva şi trebuie să-mi dau ocazia să simt.
- Graham... - Regret, s-a terminat.
Nu ştiu cu ce te-am supărat ca să merit asta.
- Distrugi tot ce mi-e drag! - Ţi-am spus că nu e vina ei.
- Totul a început când a venit ea. - Scuză-mă.
Te-ai gândit cumva că problema nu sunt eu, ci tu?
- Poftim? - Henry a venit să mă caute.
Graham m-a sărutat pe mine. Amândoi erau nefericiţi.
Poate că, doamnă primar,
trebuie să te uiţi bine în oglindă şi să te întrebi care e motivul.
De ce fug toţi de tine?
Regina!
Opreşte-te!
Nu meriţi osteneala.
Graham?
Îmi pare rău.
Nu ştiu ce m-a apucat şi de ce mi-am pierdut minţile.
Erai obosit, aveai febră şi inima frântă.
Nu ştiu cum de m-am lăsat prins în relaţia cu ea.
Era uşor şi fără complicaţii.
E mai bine să nu simţi nimic dacă ceea ce simţi doare.
Asta am simţit-o.
HENRY MILLS, TATĂ PREAIUBIT
Ai crezut că mă păcăleşti cu inima unui cerb?
- Nu pleci nicăieri. - Nu merită să moară.
Nu ai căderea să hotărăşti. Am vrut o inimă şi o voi avea.
Ce ai de gând să faci cu mine?
De-acum eşti animalul meu de companie.
Asta e cuşca ta. De acum încolo vei face tot ce spun.
Dacă nu mă vei asculta sau vei încerca să fugi,
nu trebuie decât s-o strivesc.
Gărzi!
Viaţa ta e în mâinile mele. Pentru totdeauna.
Duceţi-l în iatacul meu!
- E mai bine? - Da.
Ce e?
Graham?
- Te simţi bine? - Îmi amintesc.
Graham...
- Îmi amintesc. - Ce îţi aminteşti?
Îţi mulţumesc.
Graham! Graham!
Graham! Graham! Nu!
Graham! Dumnezeule!
Haide, Graham! Graham!