A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
WOLVERINE CONTRA HULK
Ce citeşti?
Hulk contra lui Wolverine.
Eu sunt Ava. Cred că te-am văzut pe la şcoală.
Eşti în clasa drei Blanchard, nu?
Eşti gata, Ava?
- El e fratele meu, Nicholas. - Salut!
Să mergem.
- Vrei să vii cu noi? - Sigur.
Unde aveţi impresia că vă duceţi?
Deschide ghiozdanul.
Crezi că n-am văzut că ai furat? Hai, deschide-l!
Nu am luat nimic.
Şi mai eşti şi mincinos.
De aia vorbeai cu mine.
Ca fratele tău să apuce să mi le pună în ghiozdan.
Henry, sunt şocat de gestul tău.
Iar voi doi cine vă credeţi?
Un copac pe cinste!
Lemnul lui va întreţine focul în iarna asta.
Nu-mi dai şi mie un topor? Ai spus să vin cu tine ca să te ajut.
Aşa e. Sarcina ta este
să umpli roaba cu iască cât mai uscată.
Bine.
- Şi ia-l şi pe fratele tău cu tine. - Bine. Haide!
Aşteaptă!
Ia asta.
- Busola ta? - Ca să nu te pierzi.
O familie trebuie să se poată regăsi în orice situaţie.
Mergeţi! Aveţi grijă de voi!
Se face târziu. Să ne întoarcem.
- Dă-mi-o înapoi, Gretel! - Nu, Hansel. Ne aşteaptă tata.
- Bine. - Urmează-mă.
- Aici l-am lăsat. - De ce nu e aici?
- Tată! - Tată!
Tată!
Ridică-te!
Ce căutaţi în pădurea mea?
Îmi pare rău, doamnă primar, dar fiul dv a furat din magazin.
- Aşa e? - Priviţi, vă rog.
Fiul meu nu mănâncă dulciuri şi ştie că nu are voie să fure.
E evident că ei doi sunt de vină. Haide, plecăm.
Henry! Ce s-a întâmplat?
Să-ţi amintesc că ereditatea nu înseamnă nimic?
Nu eşti mama lui, iar problema s-a rezolvat.
- Am venit pentru că sunt şeriful. - Ai dreptate.
Fă-ţi meseria. Ocupă-te de infractorii ăia mici.
- Ai sunat la părinţii lor? - Mi-au dat un număr care nu e conectat.
I-aţi dat domnului Clark un număr de telefon fals?
- Atunci de ce nu e conectat? - Ai noştri nu au putut plăti factura.
- Încercaţi doar să-i ajutaţi? - Vă rog, nu ne arestaţi.
Situaţia părinţilor noştri se va înrăutăţi şi mai mult.
Vă cerem iertare. Nu am vrut să vă deranjăm.
Dar ne-am pierdut tatăl.
Doi copii neajutoraţi, pierduţi şi singuri, o familie destrămată.
E o poveste tristă şi impresionantă.
Străjeri!
- Prindeţi-i! - Fugi, Hansel!
E o prostie să fugiţi de mine.
O prostie... dar sunteţi curajoşi.
Iar acest curaj se poate să vă fi salvat pe voi şi familia voastră.
Ne dai drumul?
O să fac mult mai mult. O să-l găsesc pe tatăl vostru.
- Chiar aşa? - De ce?
Pentru că voi doi veţi face ceva pentru mine.
Apoi ne duci acasă?
Aici e?
Nu, vă rog! Părinţii noştri se vor simţi ruşinaţi dacă vă văd.
- V-a spus Henry de superputerea mea? - Tocmai l-am cunoscut.
Îmi dau seama când cineva minte.
Vreau adevărul. În afară de bani, e totul în regulă acasă?
Da, e super. Putem pleca?
Bine.
A plecat, am scăpat.
De ce m-aţi minţit? Unde sunt părinţii voştri?
Nu avem părinţi.
Îi cunoşti? Sunt la şcoala ta?
I-am văzut la şcoală, dar n-am ştiut. Nimeni nu a ştiut.
Ava şi Nicholas Zimmer. Mama lor era Dorrie Zimmer.
A murit acum câţiva ani, dar nimeni nu îşi aminteşte de ea.
- Şi tatăl? - Copiii nu ştiu cine e tatăl lor.
Ce spun cei de la Asistenţă Socială?
- Nu i-ai anunţat. - Dacă îi anunţ, ajung în sistem.
- Sistemul îi va ajuta. - Nu te-ai confruntat 16 ani cu asta.
Ştii ce se va întâmpla?
Ajung în familii care îi consideră doar o sursă de venit.
Iar dacă le fac probleme, renunţă la ei şi copiii o iau de la capăt.
- Nu sunt toate familiile aşa. - Cele în care am ajuns eu aşa au fost.
Şi ce facem, îi adoptăm?
- Vreau să-l caut pe tatăl lor. - Nu ştiu cine e.
- Poate nici nu ştie că ei există. - Şi crezi că, dacă va afla, o să-i vrea?
Nu ştiu, dar se găsesc greu familii de asistenţi maternali
care să ia un copil, darămite doi.
E cea mai bună opţiune, altfel...
Vom fi separaţi?
- Nu, nu se va întâmpla aşa ceva. - Vă rog, nu-i lăsaţi să ne despartă!
Îmi cer scuze! Domnul Krzyszkowski?
Nu aşa se pronunţă. Toată lumea îmi spune "K".
Domnule K, sunt şeriful Swan.
Vreau certificatele de naştere pentru Ava şi Nicholas Zimmer.
Bine, completaţi acest formular în trei exemplare.
Bine.
Îmi pare rău, documentele au fost luate recent.
De către cine?
Stai liniştită, nu îţi face griji. Am contactat Asistenţa Socială.
Copiii sunt singuri, au nevoie de ajutor.
Asta încerc să fac, să-l găsesc pe tatăl lor.
Ei bine... Nu există.
Trebuie să existe.
Biologic există cu siguranţă, dar nu avem informaţii despre el.
Deci nu avem de ales. Copiilor le trebuie un cămin,
vor ajunge la asistenţi maternali.
- Există aşa ceva în oraş? - Nu, am contactat districtul.
Nu există familii disponibile în Maine,
dar am luat legătura cu două familii din Boston.
Una pentru băiat şi una pentru fată.
- Îi separă? - Nici mie nu îmi place,
dar nu avem de ales.
- Trebuie să-i duci la Boston diseară. - Eu?
Tu ai vrut să fii şerif. E îndatorirea şerifului. Da, tu îi duci.
Nu, le-am promis că nu vor fi separaţi.
Nu mai face promisiuni pe care nu le poţi respecta.
Copiii ăştia au nevoie de un cămin. Încerc să le găsesc unul bun.
- Ce-i aia? - Busola tatălui meu.
Mi-a dat-o ca să îl pot găsi, dar acum s-a stricat.
Când ne spui unde mergem?
- Suntem aproape. - Aproape de ce?
- De casa Vrăjitoarei Oarbe. - Nu sună bine.
- Vreau să recuperaţi ceva de la ea. - Ce anume?
Ceva de care am nevoie ca să înving un duşman rău şi puternic.
E într-o pungă de piele neagră din casa ei.
De ce nu o iei singură şi ai nevoie de noi?
Casa e protejată de magie, nu pot intra.
Spre norocul nostru, vraja nu are efect asupra copiilor.
Aşteptaţi aici până la lăsarea serii.
Apoi, după ce adoarme vrăjitoarea, vă puteţi furişa în casă.
Şi dacă facem asta, promiţi că ne vei găsi tatăl?
Cu siguranţă.
Dar mai e ceva. Casa vrăjitoarei e...
...unică.
Din acest motiv trebuie să fiţi foarte atenţi înăuntru.
- Cum adică? - Orice s-ar întâmpla,
oricât de mare e tentaţia, nu mâncaţi nimic de acolo.
- Ai aflat ceva? - Nu.
Ştiu cine sunt. Frate şi soră, pierduţi...
...şi fără părinţi. Sunt Hansel şi Gretel.
- Scrie ceva şi despre tatăl lor? - Doar că i-a abandonat.
Super... E o poveste cunoscută. Omul ar putea fi deja în Laos.
- Nu, e aici. - De unde ştii?
Pentru că nimeni nu pleacă din Storybrooke şi nimeni nu vine.
- Aşa stau lucrurile. - Eu am venit aici.
Pentru că tu eşti specială. Eşti prima străină din oraş.
Da, am uitat. Dacă e pe aici, o să-l găsesc.
- Îmi poţi povesti despre el? - Încă nu ştiu nimic.
Nu despre tatăl lor, despre al meu.
Eu ţi-am spus despre părinţii tăi, acum chiar locuieşti cu mama ta.
Mary Margaret nu e...
- Lasă. - Te rog.
Eram tânără, locuiam singură şi singurul loc de muncă găsit
a fost la un bistrou de lângă autostradă deschis non-stop.
Iar tatăl tău se pregătea să devină pompier.
Avea turele de noapte, aşa că venea şi comanda cafea şi plăcintă,
stătea la tejghea şi se plângea că nu vindem şi plăcintă de dovleac.
Dar venea mereu şi în seara următoare.
- V-aţi căsătorit? - Nu am ajuns la aşa ceva.
Ne-am întâlnit de câteva ori după muncă.
Şi... viaţa şi-a urmat cursul.
A lui a devenit mai bună, iar a mea mai rea, am intrat în belele.
Când ai ajuns la închisoare?
Da. Înainte să fiu închisă, am aflat că sunt însărcinată.
Am încercat să iau legătura cu el.
Şi am aflat
că murise salvând o familie dintr-un bloc în flăcări.
Tu crezi că eu sunt salvatoarea? Nu, el era.
Tatăl tău era un erou adevărat.
Ai ceva de-al lui? O amintire de la el?
Ceva ce aş putea vedea şi eu?
Nu am.
Henry, îmi pare rău, dar trebuie să plec. Cred că ştiu cum să-l găsesc pe tip.
Vreau să vă arăt ceva.
- Ce e? - Pătura mea de când eram mică.
O am de când mă ştiu. E singurul lucru de la părinţii mei.
Am petrecut mult timp cu copii în situaţia voastră.
Şi ei toţi...
Noi toţi avem obiecte care să ne amintească.
Vreau să vă găsesc tatăl, dar am nevoie de ajutorul vostru.
- Aveţi vreun obiect de-al lui? - S-ar putea să am eu ceva.
Dar, dacă ţi-l dau, te asiguri că rămânem împreună?
Da.
- O busolă? - A păstrat-o mama.
- Ne-a spus că i-a aparţinut tatei. - Mulţumesc.
- I-ai găsit? - Pe cine?
.- Pe părinţii tăi. - Nu încă. Dar îl voi găsi pe al vostru.
- Eşti sigură că doarme? - Nu.
Şi ţine minte ce a spus regina. Nici măcar să nu guşti ceva.
Ai avut dreptate. Uite!
- Şi uite punga. - Ce crezi că e în ea?
Nu contează. Important e să i-o ducem reginei, ca să-l găsească pe tata.
Nu!
Îmi miroase a masa de seară.
Emma! Mă bucur să te văd.
Mă simt flatat că treci pe la mine, deşi eşti foarte ocupată.
Cu ce te pot ajuta, dră şerif?
Caut informaţii despre busola asta veche. Ai idee de unde e?
Ia te uită... Ce detalii!
E cristal. Montura aceasta.
În ciuda degradării actuale, este o busolă neobişnuită.
- Proprietarul era o persoană rafinată. - De unde se putea cumpăra?
- De aici, evident. - Ştii busola asta?
- Da. E greu de uitat. - Îţi aminteşti cine a cumpărat-o?
Mă pricep la nume, dră Swan, dar nici chiar aşa.
Dar, spre norocul tău,
păstrez informaţii detaliate. Şi...
Da, poftim.
- Care e preţul tău? - Iertarea.
- Ce-ai spune de toleranţă? - E şi ăsta un început.
- A fost cumpărată de Michael Tillman. - Altceva?
Îi ştiu doar numele, dar, în general, de asta e nevoie.
Succes cu ancheta!
- Nu e posibil. - Ba e.
Dorrie nu a fost...
- S-a întâmplat doar o dată. - Uneori e de ajuns.
Ne-am întâlnit într-o excursie şi...
Nu, e imposibil. Nu am gemeni.
Ba da.
Ba da. Gemeni fără adăpost de când le-a murit mama.
Ai gemeni care locuiesc într-o casă abandonată ca să nu fie separaţi.
Urmează să fie trimişi la Boston dacă nu îţi asumi responsabilitatea.
De-abia mă ocup de atelier, nu mă pot ocupa şi de doi copii.
Şi cum de eşti sigură că sunt ai mei?
În afară de vârsta copiilor?
Ai văzut asta vreodată?
- Am pierdut-o. - Cumva acum 12 ani şi 9 luni?
Ştiu că nu e uşor de acceptat. Acum o lună, a apărut un puşti
pe care l-am dat spre adopţie şi mi-a cerut ajutorul.
- Am ajuns să mă mut aici pentru el. - Am auzit, e fiul primăriţei.
Dar e altceva, ai rămas în oraş, nu l-ai luat să-l creşti.
Nu-mi cresc copilul pentru că nu am de ales.
Tu ai de ales! Copiii nu au cerut să se nască.
Tu şi mama lor i-aţi adus pe lume.
Au nevoie de tine. Dacă alegi să nu îi iei,
o să plăteşti pentru asta în fiecare zi din viaţă.
Şi, mai devreme sau mai târziu, când te vor găsi, şi te vor găsi...
...va trebui să răspunzi în faţa lor.
Îmi pare foarte rău.
Nu ştiu cum să fiu tată.
Dacă le cauţi un cămin bun, nu e aici.
- Alo? - Bună, eu sunt.
- Vreau să ieşi un pic. - E totul în regulă?
Nu spune nimic de faţă cu copiii. Nu, nu e în regulă.
- Nu vrea copiii. - Iar tu nu vrei să le spui.
Nu pot să le spun că le-am dat speranţe deşarte.
Adevărul poate fi dureros, dar ne şi poate purifica.
Poate fi dureros.
I-ai spus adevărul lui Henry despre tatăl lui care a murit.
- Nu i-am spus adevărul. - Poftim?
Tatăl lui Henry nu a fost erou. Crede-mă, nu are nevoie de povestea reală.
Poate îi putem ascunde până găsim o familie pentru ei.
E un plan bun să ascunzi copii!
- Ai o idee mai bună? - Poate nu există, poate trebuie...
Domnişoară şerif? N-ar trebui să fii pe autostradă acum?
- Ce faci aici? - Mă asigur că îţi faci treaba.
Nu mă verifica, ştiu ce trebuie să fac.
Serios? Copiii trebuie să fie la Boston în seara asta.
Unde eşti?
Da... Eşti fraged şi bun.
O să iasă o friptură suculentă din tine.
Gretel, vrea să mă gătească! Să facem ceva!
Linişteşte-te. Când deschide cuşca să te ia, nu te opune.
Când te duce spre cuptor, ia-i cheia din buzunar şi aruncă-mi-o mie.
Vine! Nu pot! O să mor!
Cu sos sau cu unt? Ce să aleg?
Vino cu mine, băieţaş.
Treci acolo!
În sos sau în unt?
În ce să te călesc?
În unt să fie.
E momentul să gătesc!
Repede, Gretel! Încuie-o în cuşcă!
Daţi-mi drumul!
Veniţi înapoi imediat şi daţi-mi drumul!
Veţi plăti scump!
Daţi-mi drumul!
Eu aş fi ales sosul.
Dragii mei copii... Aţi reuşit?
Da, Maiestate. Deşi era să devenim cina ei.
Ce barbarie...
Îmi vreau punga.
Am aşteptat foarte mult timp momentul ăsta.
Să sperăm că nu m-aţi dezamăgit.
- Aţi reuşit! - Da.
Eşti curajoasă, fetiţo. Îmi aminteşti de mine la vârsta ta.
Am făcut toate astea pentru un măr?
Crede-mă, nu e un măr oarecare. E o armă.
O armă pentru o inamică anume, una diabolică.
Ea trăieşte încă cu iluzia...
...că e în siguranţă.
Orice ai pune la cale, noi am făcut ce-ai spus.
Acum trebuie să-ţi ţii promisiunea şi să-l găseşti pe tata.
Sigur că da.
Ca familia să fie reunită şi să trăiţi fericiţi până la adânci bătrâneţi.
Aţi fost lăsaţi singuri în pădure.
Meritaţi mai mult decât un tată care v-a abandonat.
Dar el e tot ce avem pe lume.
- Poate nu trebuie să fie aşa. - Cum adică?
Tu şi fratele tău m-aţi impresionat.
Nu sunteţi primii copii pe care i-am trimis
în casa aia dulce şi lipicioasă.
Dar sunteţi primii care au reuşit să iasă de acolo.
Drept recompensă...
Am decis să vă invit să locuiţi cu mine.
Aici!
- Adică să locuim într-un castel? - Da.
Aţi avea fiecare odaia lui. Caleşti personale şi valeţi.
Vi s-ar putea împlini toate visurile.
Nu. Îl vrem pe tata înapoi. Nu ne-ar abandona în veci.
Şi abandonaţi şi nu am vrea să locuim cu cineva aşa groaznic ca tine!
- Adevărat? - Da.
O să-l găsim, cu sau fără ajutorul tău.
- Şi îţi vom dovedi că te-ai înşelat. - Mai vedem noi.
Gretel? Ce se întâmplă?
Haideţi. Va fi...
Poftim. Îmi pare rău, dar trebuie să plecăm.
Să mergem, Henry.
Nu îi poţi duce acolo! Ei nu pot părăsi Storybrooke, Emma.
- Se va întâmpla ceva rău. - S-a întâmplat deja.
- Nu-mi vine să cred! - Ce s-a întâmplat?
S-a calat motorul.
- Pe cine suni? - Pe cineva care să ne ajute.
Acum e în cârdăşie cu piticii? Când s-a întâmplat asta?
Maiestate, am adus prizonierul, aşa cum ne-ai cerut!
Aduceţi-l înăuntru!
Cer să fiu eliberat!
Copiii mei sunt singuri în pădurea de unde m-aţi luat.
- Ar putea fi în pericol. - Da, ştiu totul despre copiii tăi.
Busola pe care i-ai dat-o scumpei de Gretel...
Mă tem că nu a ajutat-o să te găsească.
Ce-ai făcut cu ei? Spune-mi unde sunt!
Au plecat. Le-am spus că i-ai abandonat
şi le-ai lăsat doar o busolă ca să-şi găsească drumul.
Nu te-am adus aici ca să-ţi răspund la întrebări.
Tu îmi vei răspunde mie.
Le-am oferit copiilor tăi totul, orice şi-ar fi putut dori.
Dar au ales nesiguranţa din credinţă oarbă în tine.
Explică-mi de ce.
- De ce m-au refuzat copiii tăi? - Pentru că suntem o familie.
Iar familiile se regăsesc mereu.
Eliberaţi-l.
- Mă laşi să plec? - Veţi putea fi toţi împreună...
...ca o familie...
...imediat ce vă regăsiţi.
Hansel, trezeşte-te! Hansel!
- Ne-a dat drumul. - Mi-e frică.
Să nu-ţi fie. Totul va fi bine.
Uite, Nicholas!
- Ei sunt? - Da.
N-are nimic maşina?
Am vrut să-i vezi măcar o dată.
Nici eu nu m-am crezut în stare.
Am renunţat la Henry ca să aibă cea mai bună şansă.
Dar când am văzut că nu e aşa, nu am putut pleca.
Am fost la fel de speriată ca tine, poate şi mai şi.
Dar l-am văzut şi l-am cunoscut.
Nu am mai putut pleca.
- Îi duci la Boston? - Pot să nu-i duc.
Nu îi duci.
Bună! Ce s-a întâmplat?
Tatăl lor...
A venit şi s-a răzgândit.
S-a răzgândit? Pur şi simplu?
- Poate a fost încurajat un pic. - Şi-au găsit tatăl. E extraordinar!
Mă întreb cum ar fi.
- Poate vei afla. Nu poţi renunţa. - Nu ştiu ce să zic...
Mă gândesc că renunţarea e totuşi planul cel mai bun.
- Trebuie să uit. - Nu e adevărat.
Nu? Dacă ar fi vrut să mă cunoască, s-ar fi lăsat găsiţi mai uşor.
Poate. Sau poate există alte motive şi o explicaţie.
Dacă există, e vreo nebunie.
- Mai mare decât teoria lui Henry. - Care e teoria lui?
Că părinţii mei m-au aşezat într-un garderob magic
şi m-au trimis aici ca să îi salvez.
- Şi cine crede că sunt? - Păi...
Tu ai fi mama mea.
- Eu? - Albă-ca-Zăpada.
Albă-ca-Zăpada are copil.
Poveştile din cartea de la tine nu sunt spuse în mod tradiţional.
Am un copil... Cred că mi-aş aminti aşa ceva.
Da, şi eu cred.
Mi-ai moştenit bărbia.
Mă duc să iau aer.
- Mă duc să mă gândesc. - Te pot aştepta să mâncăm împreună.
- Nu e nevoie. - Atunci îţi las şi ţie.
- Ce pătură frumoasă! - Mulţumesc. Noapte bună!
UN BEBELUŞ A FOST GĂSIT PE MARGINEA DRUMULUI
- Ce citeşti? - Un dosar vechi. Ce faci?
Am adus plăcintă de dovleac. M-am gândit că poate vrei şi tu.
- De dovleac era, da? - Da.
- Henry, în legătură cu tatăl tău... - Da?
- Mă bucur că ţi-am spus. - Şi eu.
Dă-mi plăcinta.
Ce-ai făcut cu Ava şi Nicholas... Chiar schimbi lucrurile.
- Bună! - Bună!
- Sunt la Storybrooke? - Da.
- Există vreun loc de cazare pe aici? - Rămâi în oraş?
Aşa intenţionez. Caut o cameră.
Pensiunea La Bunicuţa e mai în faţă, la două străzi distanţă.
Mulţumesc.
- Nu am reţinut cum te cheamă. - Pentru că nu ţi-am spus.
- Nu ziceai că străinii nu vin aici? - Chiar nu vin.