Demult,
o regină rea a surghiunit toate personajele de basm în lumea noastră.
Cine ştie adevărul şi cine poate rupe vraja?
Cu un blestem nu e de joacă.
- Nu înţeleg. Nu mă omori? - Fugi!
Nu ai minţit-o doar pe ea, ci şi pe mine.
- Ce spui? - Că n-ar trebui să fim împreună.
Kathryn a dispărut de 24 de ore. Ai aflat ceva?
Trebuie să vii la secţie şi să-mi povesteşti totul.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
Mulţumesc.
Sper că Kathryn e undeva la căldură, nu afară, în frig.
David... Fă-ţi griji şi pentru tine.
Soţia ta a dispărut, iar tu eşti îndrăgostit de altă femeie.
- Şi mai e şi apelul ăsta telefonic. - Ştiu, dar...
Nu pot explica de ce apare pe desfăşurător.
Nu i-am făcut nimic soţiei mele.
Mă pricep la depistat mincinoşii, ei vin cu explicaţii mai convingătoare.
Du-te acasă.
Pot să plec?
Nici nu ştim încă dacă a avut loc o infracţiune.
- Du-te şi culcă-te. - Mulţumesc.
David, poate ar fi bine să-ţi angajezi un avocat.
Nu pot să cred! Un an întreg fără un cămin stabil?
Te obişnuieşti. Şi am şi motocicleta, dacă nu îmi place undeva...
Ruby!
Eu nici nu am ieşit din Storybrooke.
- Care e locul tău preferat? - Nepalul.
Sunt oameni deosebiţi acolo. Au temple de rugăciune
săpate în munte şi pline de lemurieni.
Ce e un lemurian?
- Ruby! - Aşteaptă un pic!
Nişte animăluţe.
Ochii lor reflectă lumina, aşa că noaptea pare că lucesc.
Ruby, nu mai flirta şi treci încoace!
- Cine-i acolo? - Dă-mi drumul în casă!
- Sunt o biată văduvă. Cruţă-mă! - Deschide sau...
- Da? - O să suflu pară şi vânt şi pun casa...
- Sufli pară şi vânt? - Altceva nu mi-a venit în minte.
Deci pui casa la pământ cu puterea respiraţiei?
Respiraţia ta e doborâtoare.
Bunicuţa e în cealaltă odaie. Nu-i place să deschid obloanele.
- Nu, pe mine nu mă place. - Asta voiam să spun.
- Trebuie să pleci de aici. - Ştiu. Oriunde.
Un fiu de fierar găseşte de muncă.
I-ai părăsi pe toţi ce dragi?
- Ai face asta pentru mine? - Aş face orice.
Peter, ai grijă, nu mai pari atât de fioros.
Ieşi măcar un minut.
E întuneric, nu mă lasă.
Scufiţo! Unde eşti? Ce faci?
- Dă-mi drumul! - Plăteşte preţul. O sărutare.
Scufiţo, treci aici!
- Ce se întâmplă? - Nimic care să te privească.
Doar nişte neghiobi care îşi riscă viaţa pentru nişte oi.
- Lupul a ucis o duzină azi-noapte. - Şi atunci de ce m-ai chemat?
Ca să stai cu ochii pe mine?
Bună seara, Scufiţă Roşie! Plecăm la vânătoare.
Vânaţi lupul? Pot merge cu ei? Voi fi în siguranţă cu ei.
Nu fi ridicolă. Stai aici, cu scufia pe cap.
- Ştii că roşul alungă lupii. - Ei nu poartă roşu.
Fiindcă sunt neghiobi.
E vremea lupului încă două nopţi. Lăsaţi-l să ia câteva oi.
Mergeţi la casele voastre!
Sper să omoare lupul şi să nu putem relua viaţa.
Ca să hoinăreşti cu Peter, un pierde-vară.
Nu e pierde-vară. Munceşte din greu şi are planuri.
Sunt sigură că are. Haide, ştii ce ai de făcut.
- Du-te la culcare. - Da, Bunicuţo.
Sper să nu-l văd pe băiat dând târcoale pe aici mâine.
- Şi poarta scufia. - Da, Bunicuţo.
De ce-ai făcut asta? A fost umilitor.
Vreau să începi să lucrezi sâmbătă seara.
Avem o înţelegere cu sâmbetele.
Vreau să te învăţ să te ocupi de contabilitate.
Merge bine afacerea, câştigăm mai mult şi e mai multă hârţogărie.
- Nu-mi place cum sună. - Treaba trebuie făcută oricum.
Mă pedepseşti că am vorbit cu acel tip?
Dacă voiam să te pedepsesc, o făceam pentru că ai întârziat.
Şi încă ceva, "Liza"! Te îmbraci ca un travestit.
Iar tu te îmbraci ca Norman Bates când se îmbrăca cu hainele maică-sii.
Ruby, eşti femeie în toată firea. Nu te mai purta ca un copil.
Vrei să mă port ca tine până mă transform în tine.
Nu sunt încă fosilă, Bunicuţo!
Ar trebui să am aventuri, să văd lemurieni!
Cât timp munceşti aici, îmi vei da ascultare!
- Nu vreau să fiu aici. - Şi ce te ţine?
Nimic! Îmi dau demisia!
- Ai dormit vreun pic peste noapte? - O să dorm cu gnomii, pe lumea cealaltă.
Eu deschid obloanele, tu du-te şi vezi de găini.
Da, Bunicuţo.
Pune-ţi scufia!
Îmi pare rău. Pot pleca.
- Ne furi ouăle? - Nu.
- Nu multe. - Lasă, e în ordine.
Mulţumesc. Azi-noapte a fost ceva afară.
O vietate care urla şi am auzit-o. Era foarte frig şi...
Hai cu mine.
Mi se spune Scufiţa Roşie.
Eu sunt Alb... Fulg de Nea.
- Fulg de Nea? Serios? - Nu.
- Dar sunt căutată de cineva şi... - Nu mă ştii şi nu ai încredere în mine.
Înţeleg, dar vreau să ştiu cum să-ţi spun.
Margaret. Nu. Mary.
Bine, Mary. Haide!
Trebuie să iau nişte apă înainte să intrăm. Nu durează mult.
- Cine urla în noapte? - E vremea lupului.
E un lup ucigaş în pădure. Mare cât un ponei şi mult mai însetat de sânge.
Dă târcoale în zona asta. Omoară vite şi...
Stai aşa. Se mai înţepeneşte uneori. Poţi să tragi?
Ia uite, Mary! Priveşte apa.
Mary?
BIBLIOTECA STORYBROOKE
E în ordine?
- David? - E un pic tulburat, dar se duce acasă.
- Ai aflat ceva de Kathryn? - Nimic nou.
- Ai verificat iar la Boston? - Nu e acolo.
Deci nu ştim ce i s-a întâmplat?
Ştim că a aflat despre voi doi, te-a pocnit, cum bine meritai,
şi a dispărut.
"Cum bine meritam"?
- Chiar crezi asta? - Nu.
Te pregătesc pentru ce vor crede toţi ceilalţi.
Voi doi veţi fi priviţi cu suspiciune.
Te referi la David?
Oamenii vor crede că, pentru libertatea de a fi cu mine...
Unii dintre ei, da. Şi nici el nu se ajută deloc.
Dacă ai cumva idee unde a fost el în acea seară...
Nu cu mine. Chiar s-a terminat.
- Nu merg cu maşina. - E foarte frig.
- Mă descurc, pe bune. - Îţi pot duce eu bagajul. Unde te duci?
- Doctore Whale? - Mary Margaret, Emma. Bună seara!
Stăteam de vorbă cu Ruby, dar cred că ar fi mai bine...
- Da, ar fi mai bine. - Da.
Te deranja?
Când nu o să mă mai descurc cu un libidinos, o să plec din oraş.
- Deci se pare că azi. - Pleci din oraş?
M-am certat cu Bunicuţa şi mi-am dat demisia.
- Şi unde te duci? - Nu ştiu.
Plec.
Aici nu există autobuze interurbane. Alege-ţi o destinaţie mai întâi.
Dacă vrei să-ţi aduni gândurile undeva, poţi să vii acasă cu noi.
Da, pentru puţin timp.
Haide.
Un lucru e sigur! Azi-noapte a fost ultimul masacru.
Dacă aş fi rămas cu grupul încă zece minute, aş fi murit şi eu.
Dacă m-aş fi întors, poate îl prindeam când ataca.
Poate aş fi ucis creatura.
- Nu ai fi ucis-o! - Văduvă Lucas...
Creatura e mai puternică decât vă imaginaţi.
Nu ai fi avut nicio şansă. Staţi toţi în casă,
ascundeţi-vă copiii şi uitaţi de vite.
- Ne-ai mai spus asta. - Dar nu v-am spus de unde ştiu.
În urmă cu aproape 60 de ani, eram o copilă cu şase fraţi mai mari,
toţi voinici, toţi veterani ai Războiului cu Căpcăunii.
Tata era cel mai voinic dintre toţi.
Când a sosit vremea lupului, a decis să se ducă să-l ucidă.
Era un alt lup atunci, dar la fel de înspăimântător.
S-au dus ca să mă protejeze pe mine.
Ei au crezut că dormeam, dar am privit de pe acoperiş,
întinsă pe paie.
Au înconjurat lupul toţi şapte, cu suliţele îndreptate către el.
Apoi a atacat.
Nu bărbaţii, ci suliţele. Le-a prins cu colţii şi le-a rupt cozile.
L-au înjunghiat cu cioturile cozilor, dar nu a contat.
Le-a sfâşiat gâtlejurile atât de repede,
că niciunul dintre ei nu a apucat să ţipe, să se roage...
...sau să-şi ia rămas-bun.
Când a murit tata, m-am rostogolit de pe acoperiş.
Am ajuns în balta de sânge din faţa lupului.
I-am simţit răsuflarea pe faţă.
M-a prins cu colţii fierbinţi de braţ, iar eu m-am smuls din strânsoare.
M-a privit cu ochi atât de negri, că nu se vedeau.
Şi a plecat.
Aţi văzut vreun animal sălbatic care să plece ca şi cum n-ai conta?
Dacă şi lupul ăsta e la fel, nu poate fi învins.
A învins deja, există în lumea noastră.
Nu-l puteţi ucide, dar vă puteţi ascunde.
- Bunica ta e foarte serioasă. - Da, cam e.
Mă simt ca un şobolan în capcană.
Capcana asta te împiedică să fii cu cineva anume?
- De unde ştii? - Am văzut nişte priviri aruncate.
- Nu te supăra, dar nu aţi fost subtili. - Aşa e.
E Peter. Suntem prieteni de când lumea,
dar acum lucrurile se schimbă.
Cred că e plăcut.
- Tu ai pe cineva? - Nu. Nu ştiu ce-mi rezervă viitorul.
- Eşti norocoasă, Scufiţo. - Ştiu.
Vorbim să plecăm împreună, dar nu apuc deloc să stau cu el.
Bunicuţa se teme de lup, nu am voie afară.
Ai văzut ce a făcut lupul. Mă întreb dacă nu are dreptate.
Are dreptate în legătură cu lupul.
Dar nu şi să te ţină departe de iubirea ta.
Crezi că asta face?
Hai să omorâm lupul!
- Stai aşa... - Am fi eroine.
Mulţi vânători iscusiţi au fost ucişi de lup.
Vânează noaptea, lupul e avantajat.
Acum e în vizuina lui, îl putem omorî în somn.
- Haide! - Scufiţo, nu ştiu ce să zic.
Eu mă duc, cu sau fără tine. Dar ai dreptate.
Nu mă poate ţine captivă pe vecie.
IEŞIŢI DIN STORYBROOKE
Tu erai...
Cum te simţi?
- O cauţi şi tu pe Kathryn? - Caut.
Ştie că nu i-ai făcut nimic. Despre Emma vorbesc.
Ştie când cineva minte, deci ştie şi că eşti nevinovat.
O să-ţi fiu alături, le voi spune tuturor că e imposibil.
Va apărea ea undeva.
- De aia suntem aici, nu? - Caut.
David?
David!
- Şi asta? - E urmă de câine. E mică.
Nu te uita unde e zăpada viscolită, acoperă urmele.
Uite! Aici.
E o urmă de iepure, noi căutăm ceva uriaş.
Ca o urmă de câine, dar mare, de vreo 20 cm şi cu gheare lungi.
Ca astea?
Da.
Şi cele de acolo. Pe toţi zeii! Cât de mare e?
A călcat doar o dată? De aici până acolo?
Haide. Prin tufăriş, către deal.
- Te pricepi. - Când e ceva ce vreau, îi dau de urmă.
ZIARUL OGLINDA DIN STORYBROOKE
Vrei să fii curier pe bicicletă? Le duci oamenilor lucruri într-un coşuleţ.
Nu, nu prea mă pricep la mersul pe bicicletă.
Dar să le duci oamenilor lucruri într-un coşuleţ mergând pe jos?
Nu cred că există postul ăsta.
De ce fac telefoanele aşa?
Apelurile ajung la robot când e Emma ocupată.
Secţia de poliţie! Cu ce vă pot ajuta? Îi spun să vă sune. Vă mulţumesc şi eu.
Secţia de poliţie! Bună ziua, dră Ginger. Nu, nu e un hoţ.
E câinele lui Archie, Pongo. Aruncaţi-i o gofră cu vanilie.
Mai vreţi să vorbiţi cu Emma? Super. Mă bucur că v-am putut ajuta.
- Cum vă descurcaţi? - Grozav, dar nu sunt în stare de nimic.
Nu e adevărat. Ai răspuns bine la telefon.
- Asta nu înseamnă nimic. - Ba nu e aşa.
Am nişte bani în buget, dacă vrei să mă ajuţi pe aici.
Da! Mulţumesc! Da.
Răspund la telefon şi te ajut. Vrei să mai fac şi altceva?
Să pun ordine în dosare, să fac curăţenie? Vreau să mă fac utilă.
Sunt prinsă cu cazul Kathryn Nolan. Cumperi tu de mâncare?
- Nu refuz un sendviş cald cu caşcaval. - Se rezolvă. Tu vrei ceva?
Două fursecuri cu ciocolată, jumătate de plăcintă şi un hotdog.
El a mâncat la şcoală.
Îţi iau ceva de mâncare, Mary Margaret?
Nu mi-e foame. David e în pădure.
E ceva în neregulă cu el. Privea în gol. Parcă...
Parcă era alt om.
- Uite încă o urmă. - Da, şi aici e...
- Ce e? - Urma asta pare să fie
jumătate de lup şi jumătate de gheată.
- Vezi? - Lupii nu poartă ghete.
Nu.
Şi continuă ca urme lăsate de om.
- Ca şi cum ar fi şi om, şi lup. - Ce fel de monstru e ăsta?
- Deci... - Vremea lupului e o dată pe lună.
Când e Lună plină. Am auzit o poveste despre o creatură...
Nu suntem foarte aproape de casa voastră?
Cine a fost la fereastra ta, Scufiţo?
Peter? El a fost?
Aseară, înainte să fie ucişi vânătorii.
- Nu li s-a alăturat la vânătoare. - Nu i-ar fi ucis el.
- Nu, nu el. Dar când devine lup... - Şi vânătorii din seara asta?
Îl vor ucide. Sau el îi va ucide pe ei.
- Nu e musai să fie aşa. - Ce putem face noi?
Spune-i. Poate nu ştie. Opreşte-l.
Dacă e să creadă pe cineva, pe tine te va crede.
- Crezi că îl pot salva? - Cred că îi poţi salva pe toţi.
Se va însera curând.
Bunicuţa se va îngrijora dacă nu ajungem acasă.
Va ieşi în pădure. Mary, e groaznic.
Atunci fă ceva!
Ai dreptate. Trebuie.
Vreau două sendvişuri cu caşcaval. Lucrez la secţia de poliţie acum.
Ca un fel de adjunct al şerifului. Uneori soarta te găseşte.
Se pare că faci ce ai făcut întotdeauna.
Dar şi multe alte lucruri.
- Sunt gata imediat. - Da.
Tony trebuie să despacheteze caşcavalul.
- Ajut la rezolvarea crimelor. - N-am niciun dubiu.
- Sper să găseşti ce cauţi. - O să găsesc.
Crezi că eu sunt omul-lup? Scufiţo, doar mă cunoşti.
Ştiu că nu eşti tu cu adevărat, dar se foloseşte de corpul tău.
Nu aş şti? Nu m-aş trezi în pădure?
- Nu mi-aş aminti ceva? - Poate te face să uiţi.
Pe toţi zeii...
Oamenii ăia au murit.
- Dacă eu am făcut asta... - Uită trecutul, gândeşte-te la viitor.
Putem pleca acum şi ne putem trăi viaţa.
Trebuie doar să te legăm când vine vremea lupului.
Ştiu eu de unde să luăm funie.
Nu, nu funie.
- Lanţuri. - În caz că ai dreptate.
Îţi arăt cum să legi ca să nu scap.
- Apoi vreau să pleci de aici. - Nu.
Rămân cu tine peste noapte.
Şi în toate nopţile de acum.
- Faci tu asta pentru mine? - Aş face orice pentru tine.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
Nu vreau să te dau afară, dar trebuie să aflu ce e cu David.
Oricum mă întâlnesc cu mama.
- Poftim. - Frumos!
Poţi să o laşi pe Ruby să facă mai multe. E Scufiţa Roşie.
Cea cu coşuleţul? Da, pare o dură.
Este, doar că nu îşi aminteşte de ce e capabilă.
E adevărat ce-ţi spun.
- Bună! - Bună!
- Ţi-am adus sendvişul. - Mulţumesc.
- E totul în ordine? - Cred. La asta mă pricep, e super.
Hai să împachetăm totul şi le mâncăm în maşină.
Trebuie să caut prin pădure şi am nevoie de ajutorul tău.
Sigur o s-o dau în bară. Cu foarte mult stil.
Ba nu. Haide. Te descurci.
Pădurea e uriaşă. Cum să găsim un om aici?
- Poate îl auzim. - E uriaşă!
Urmez cărarea, sunt urme de gheată. Stai lângă mine.
N-ar trebui să fiu aici, o să stric totul.
Stai aşa! Îl aud.
- Serios? - Da, îl aud pe el sau aud ceva.
- Ştiu unde e. Tu nu? - Nu.
- Ce faci? - E aici!
Ruby?
David?
Dumnezeule! David! Revino-ţi!
- David! Trezeşte-te! - Emma?
Ce se întâmplă? Ruby?
- Îţi aminteşti unde eşti? - Nu.
Ce mama naibii? Eram în biroul tău.
Tu m-ai adus aici?
Nu îţi aminteşti nimic de aseară, de când ai plecat de la secţie?
Nu.
E lovit, zgâriat şi un pic deshidratat. La ce te aşteptai?
- Are o tăietură la cap. - E superficială.
Îl poate evalua doctorul Hopper,
dar eu cred că pierderea cunoştinţei a fost cauzată
de acelaşi fenomen ca la ieşirea din comă.
Pleacă şi face lucruri de care nu îşi aminteşte.
- Aflăm noi ce e. - Ciudat, nu pot să cred că s-a întâmplat.
Cât de funcţional e în starea asta? A vorbit cu cineva.
Cei în stări similare sau sub efectul somniferelor fac tot felul de lucruri.
Gătesc, vorbesc, conduc maşina.
Vrei să ştii dacă aş fi putut purta o discuţie telefonică.
Şi mai mult, vrei să ştii dacă aş fi putut...
Să ce? Să o răpesc? Să o ucid?
- Linişteşte-te. - Nu te acuză nimeni de nimic.
Nu, dar s-ar explica de ce nu a părut că mint.
- Nu aş şti ce-am făcut. - Nu mai vorbi, David.
Ce faci aici? De ce nu e prezent şi avocatul lui?
- I-ai citit drepturile? - Nu, pentru că nu e arestat.
- Stăm de vorbă. - Da, staţi de vorbă...
- Tu ce faci aici? - Primăriţa e încă persoana de legătură.
Nu se poate aşa ceva!
- Am crezut că acum e Kathryn. - Kathryn nu e disponibilă.
Unii nu au găsit-o încă. Nu mai încerca să găseşti vinovaţi, caut-o.
Statul Maine e mare, Regina.
Ai căutat-o în încăperea asta. Îţi sugerez să lărgeşti aria de căutare.
- Aţi sunat la secţie! Cu ce vă pot... - Eu sunt.
Uite cum stă treaba. Când David a mers ca un somnambul,
s-a dus la podul cu taxă. Îl ştii?
Du-te cu maşina mea şi vezi dacă a fost acolo.
Pot ruga pe altcineva.
Eşti foarte pricepută, nu ştiu cum l-ai găsit.
- Nu ştiu... - Se înserează în curând.
David va fi externat. Vreau să găsim noi orice ar fi.
Nu avem timp de discuţii. Poţi?
- Ce caut? - Ceva ieşit din comun, neobişnuit.
- Şi dacă găsesc ceva? - Ascultă-ţi instinctele.
- Îmi poţi spune cam ce caut? - Orice de-al lui Kathryn.
Ruby? Ce s-a întâmplat? Ai găsit ceva?
Ruby! Ruby?
Unde e Mary?
Haide, trezeşte-te. Trebuie blocată uşa.
Dacă Mary nu s-a întors încă, îşi va încerca norocul afară.
- Nu e în pericol. - Ce-ai făcut?
- E totul în ordine. - Unde e?
E cu Peter şi ştiu că nu-l placi, dar chiar nu contează.
- Ce fată neghioabă şi ridicolă! - Nu înţelegi.
Peter nu e... Va fi greu de acceptat, trebuie să te încrezi în mine.
- El e lupul. - Crezi că Peter e lupul?
Creatura asta îngrozitoare e şi om.
- Dar nu o va răni, l-a legat. - E legat? Bietul băiat!
Scufiţo! Nu! Eu sunt!
Nu! Te rog! Scufiţă Roşie! Nu!
Scufiţo! Nu!
E ceea ce cred eu că e?
- Da. - Nu pot privi.
Eşti bine?
Nu ştiu ce sunt.
Se va rezolva totul. Acum putem afla ce s-a întâmplat.
Ruby, ai făcut treabă bună.
- Asta e o treabă bună? - Da.
E uimitor. Mai întâi l-ai găsit pe David şi acum asta.
Spui că nu ştii ce eşti, dar orice ai fi, eu sunt impresionată.
Să nu fii. Am fost speriată de moarte.
Dar ai făcut ce trebuia.
- Ştiai? - Bineînţeles!
Şi mama ei a fost, au ucis-o vânătorii.
Speram să nu fie şi ea aşa, dar a început când a făcut 13 ani.
Am plătit un vrăjitor pentru mantie.
O împiedică să se transforme, dar nu o poartă şi fuge de acasă.
- De ce nu i-ai spus? - Ca să nu poarte povara.
E o povară groaznică.
- Povestea spusă de tine... - Era bunicul ei.
M-a însemnat în acea seară, apoi s-a întors şi m-a transformat.
Te-a transformat... Eşti...
- Bunicuţo, cum îi iei urma? - După miros.
Asta mi-a rămas, restul a pălit.
Am fost o neghioabă să cred că îi pot ascunde asta.
Neghiobia mea a costat multe vieţi.
- Nu ai vrut, asta contează. - Aşa să fie?
Ţine.
Săgeata cu vârful de argint o doboară.
Urmează-mă. Vântul bate din faţă, avem o şansă.
Pune mantia pe el!
E prea târziu.
- S-a dus. - Cine s-a dus?
Ridică-te. Pregăteşte-te să fugi.
- Ce se întâmplă? - Haide, Scufiţo!
- Nu îi auzi? - Trebuie să plecăm.
Nu înţeleg.
- Îţi explic mai târziu. Repede! - Ce e?
Nu înţeleg. Ce s-a întâmplat?
Unde e Peter?
Nu el era lupul.
- Bunicuţo? - Am greşit că nu ţi-am spus.
- Însă acum trebuie să fugi. - Eu sunt?
- Pe toţi zeii, eu sunt! - Fugi, Scufiţo!
- Nu vreau să plec aşa. - Trebuie.
- Nu. - Va trece totul.
- Mary, nu e timp. - Ştiu. O duc eu de aici.
- Arăţi bine. - Mulţumesc.
- Vrei ceva pentru şerif? - Nu.
- Te doare braţul? - Ca la fiecare Lună plină.
Ce cauţi aici, Ruby? Vrei să te mai lauzi despre noul post?
Vreau să mă întorc.
De ce? Erai supărată foc.
- Nu eram supărată. - Mie aşa mi s-a părut.
Adevărul e...
Voiai să mă pui să fac lucruri noi, iar eu nu eram sigură.
Am spus că vrei să mă transform în tine, dar...
Voiam să spun că nu ştiu cum să fiu ca tine.
Nimeni nu poate fi la fel de bun ca tine.
Ai vrut să-mi asum mai multe responsabilităţi,
iar eu m-am speriat.
- Nu ai de ce să fii speriată. - Dar sunt.
Însă nu-i nimic, pot să fac treaba şi aşa.
Ceva din adâncul meu e mai mult decât mă aşteptam.
Şi aventurile? Lemurienii?
Emma a fost lemurianul meu. Ea a trezit asta în mine.
Am aflat ce pot să fac, dar şi ce nu vreau să fac.
Nu vreau un loc de muncă unde o zi bună înseamnă să distrug o viaţă.
Vreau să fac ceva ce mă face fericită. Într-un loc pe care-l iubesc.
Ca să ştii, am vrut să te ocupi de contabilitate
ca să poţi prelua afacerea când ies la pensie.
Să devii proprietară.
- Proprietară? - Sigur că da.
Cui să o las dacă nu cuiva care mă iubeşte cum o iubesc şi eu?
- Sunt mândră de tine. - Ce ai spus?
M-ai auzit.
- David, o să fie bine. - Serios? De unde ştii?
- Nu mai sunt responsabil de ceea ce fac. - Trebuie să existe o explicaţie.
ADĂPOSTUL DE ANIMALE STORYBROOKE
Ai dreptate.
Problema e că nu cred că e o explicaţie plăcută.
- Ce e? Ai găsit-o? - Am găsit o casetă.
Şi ce înseamnă asta?
- Credem că ea... - Ce anume?
Era o inimă umană în casetă.
- Dumnezeule! - Nu...
O vom trimite la laborator, dar nu sunt alte persoane dispărute.
Mai bine pleci.
- Mai e ceva. - Ce anume?
Erau amprente pe capacul interior.
Am căutat în baza de date a oraşului şi am găsit o potrivire.
- Arestează-mă. - Nu. David!
- Arestează-mă, Emma! - Nu sunt amprentele tale.
Sunt ale lui Mary Margaret.