Demult,
o regină rea a surghiunit toate personajele de basm în lumea noastră.
Cine ştie adevărul şi cine poate rupe vraja?
Cu un blestem nu e de joacă.
E o greşeală. Nu am ucis-o pe Kathryn.
I-a fost frântă inima, poate comite fapte incalificabile.
- E caseta mea de bijuterii. - Inima era în ea.
- Probele se adună. - Ce vrei să spui?
Să-ţi angajezi avocat.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
- Henry, ce faci aici? - Am venit să te felicit.
- Pentru ce? - Pentru planul tău genial.
La ce plan te referi?
Am înţeles.
Scuze, am crezut că ştie şi dl Gold acum, doar e avocatul drei Blanchard.
- Ce să ştie? - Despre planul de evadare.
- Ce anume? - Dră şerif, vino un pic!
- A dispărut. - Henry, ce-ai făcut?
Nimic. Dispăruse deja când am ajuns eu.
- Punerea sub acuzare e mâine. - Va deveni evadată.
Nici nu mai contează condamnarea, s-ar ars.
- O găsesc înainte să observe cineva. - Adică Regina.
Audierea e mâine la ora 08.00. O să apară devreme, să exulte.
Ai timp până la ora 08.00.
- Eu cum te pot ajuta? - Du-te acasă.
- Emma, dacă pleacă din oraş... - Nu acum, Henry. Haide.
Ştiu că nu e timp de pierdut,
dar dacă dra Blanchard nu se întoarce, viitorul ei e în pericol.
Şi al tău, dacă eşti prinsă ajutând-o.
Nu-mi pasă. Prefer să pierd locul de muncă, nu prietena.
ŞERIF
- Regret! Eşti teafăr? Nu te-am văzut. - Aşa cred.
- Eşti sigur? - N-am nimic.
E târziu, de obicei nu sunt maşini.
- Tu eşti şeriful, nu? - Da.
- Ce cauţi aici noaptea? - Nimic grav.
Caut un câine pierdut.
- Sper să-l găseşti. - Mulţumesc.
- Eşti rănit! - Nu, cred că mi-am luxat glezna.
- Locuiesc relativ aproape. Mă descurc. - Lasă-mă să te duc cu maşina. Insist.
Mulţumesc.
- Eu sunt Jefferson. - Emma.
Tati, te-am găsit!
Aşa e.
Cred că ai nas de copoi, draga mea Grace.
- Acum eu mă ascund şi tu mă cauţi. - Joaca s-a terminat.
Dar te poţi folosi de nas ca să găseşti ciuperci.
Să le vinzi la târg mâine. Poţi?
Cine nu e gata îl luăm cu lopata!
Stai.
- A cui e trăsura? - A reginei.
La noi acasă?
- O cunoşti? - Nu.
Ascultă-mă cu atenţie.
Vreau să rămâi ascunsă în pădure, ca în jocul nostru.
Eu mă duc să aflu ce caută aici.
Aş vrea să spun că arăţi bine, dar aş minţi.
- Sărăcia nu-ţi prieşte. - Ce cauţi aici?
- Am o treabă pentru tine. - Nu mai fac aşa ceva.
Am auzit că ai pus pălăria în cui.
De ce? Pentru scumpa ta fiică, Grace?
Din cauza mea şi-a pierdut mama. Nu vreau să-şi piardă şi tatăl.
Şi culegi ciuperci?
Ce viitor are fiica ta aici, cu tine?
Fă-mi acest ultim serviciu
şi îi vei putea oferi viaţa pe care o merită.
De asta nu plec. Familia nu se abandonează.
Asta merită fiica mea.
Te rog să pleci.
Am nevoie de talentul tău ca să mă duci undeva.
Undeva unde ai mai fost. Fă asta şi îţi schimb viaţa.
- Ce treabă poţi să ai tu acolo? - Mi-a fost luat ceva şi a ajuns acolo.
- Vreau să mi-l recuperez. - Găseşte pe altcineva să te ducă.
Înţeleg. Traiul greu te-a făcut mai hotărât.
Îmi pare rău că nu te-am convins, dar te înţeleg.
Familia e pe primul loc.
Asta e casa ta? Aduce mai mult cu un hotel.
- Cred că ai o familie uriaşă. - Nu, sunt doar eu.
Aşteaptă!
Aşa...
Poate vrei să te încălzeşti înainte de căutare. E frig afară.
Drăguţ din partea ta, dar trebuie să plec.
Ştiu, e motivul pentru care am adus asta.
Sunt cartograf amator.
Cartografierea zonei e un hobby pentru mine.
Poate te ajută să-ţi găseşti câinele.
- Cum îl cheamă? - Spot.
Drăguţ.
Autostrada 6 merge pe lângă marginea pădurii.
- Dacă o urmez ar trebui să pot... - S-a întâmplat ceva?
- Mă simt un pic... - Dă-mi voie să te ajut.
- Sunt ameţită. - O să te întind aici.
Aşa.
Mă duc să deschid o fereastră.
Piciorul tău...
Am uitat.
Se pare că m-ai prins.
Cine eşti?
Taraba cu jucării!
Veniţi!
Nu ar fi oaspetele perfect la ceaiurile noastre?
Mi-l iei? Te rog?
- Scuze. Cât costă iepurele? - Un argint.
- Te învoieşti la opt bani? E tot ce am. - Eşti un tată bun.
Dai ultimii bănuţi pentru fericirea fiicei tale?
- Mulţumesc. - Nu am zis că mă învoiesc.
Nu pot primi mai puţin de un argint.
E viaţa grea.
- Sigur mă înţelegi. - Hotărăşte-te odată!
Nu-i nimic, tati. Haide, aşteaptă lumea.
- Nu te pot lăsa să mă refuzi. - Tati, te rog. Nu am nevoie de el.
Haide, dulceaţă.
Ai fost crudă. Puteai măcar să-i dai jucăria fetei.
Şi unde mai era distracţia?
SECŢIA DE POLIŢIE STORYBROOKE
- Ştiu că nu seamănă cu cel dorit. - Îmi place mult.
Mulţumesc.
E foarte gustos. Eşti de acord, domnule Ţestos?
Tati, îţi place ceaiul?
Grace, vreau să stai la vecini pentru restul zilei.
- Am treabă. - Nu pot să vin cu tine?
- Îmi place să vin în pădure. - Nu mă duc în pădure, dragoste.
Are legătură cu regina, nu?
- Nu face ce-ţi cere ea să faci. - Trebuie. Vreau să ai tot ce ai nevoie.
Nu am nevoie decât de tine. Te rog, nu pleca.
Vino încoace. Ştiu.
Îmi pare rău, puiule, trebuie să plec.
Promite-mi că te întorci. Trebuie să-mi promiţi.
Sigur că da.
La ceaiul nostru.
- Promiţi? - Promit.
Nu o să ratez ceaiul pentru nimic în lume.
Fugi.
Ia să te văd!
Emma!
- Ce se întâmplă? - Emma, Slavă Domnului!
- Ce cauţi aici? - Eram în pădure, voiam să fug,
când a apărut omul ăsta şi m-a răpit.
- Tu ce faci aici? - Te căutam. Ai evadat, reţii?
- Cum ai ieşit din celulă? - Era o cheie sub pernă.
- A pus-o cineva acolo. - Cine?
Nu ştiu. Şi mie mi-ar plăcea să aflu.
Bine, hai.
Văd că l-ai găsit pe Spot.
- Am chemat deja ajutoare, vin imediat. - Nu ai chemat pe nimeni.
Doar nu mi-ai spus nici despre ea.
Nu vrei să afle cineva că eşti aici. Aşa că nu ştie nimeni.
Leag-o la loc.
- Emma... - Va fi totul în regulă.
Telescopul... M-ai spionat.
- De ce? - Vreau să faci ceva.
Emma. Nu o răni!
Jefferson! Mă bucur să văd că ai început să-ţi revii.
Presupun că eşti aici fiindcă ai decis să-mi accepţi oferta.
Vreau să-mi garantezi
că, dacă fac ce îmi ceri, fiica mea nu va duce lipsă de nimic.
Îţi dau cuvântul meu.
Hai să deschidem cutia şi să vedem ce poate face.
Îmi plac bărbaţii care se îmbracă potrivit ocaziei.
Nu te apropia.
După tine!
Împreună.
Ţine-te bine!
Nu ştiu ce crezi că faci, dar dacă o răneşti, vei regreta.
Să o rănesc? Îi salvez viaţa.
- Cum aşa? - Nu face pe toanta.
Ştim ce păţesc cei ce vor să plece.
- Despre ce vorbeşti? - Despre blestem.
- Ce blestem? - Cel care ne ţine pe toţi captivi.
Pe toţi, mai puţin pe tine.
- Ai citit cartea lui Henry? - Henry? Tatăl reginei?
- Copilul adoptat al primăriţei. - Henry al tău.
Şi cartea lui de poveşti, pe care tu alegi să le ignori.
Poate dacă ai şti ce ştiu eu, nu le-ai mai ignora.
De ce mă spionezi?
Pentru că sunt blocat în casa asta de 28 de ani.
Zi după zi totul e la fel.
Până când, într-o seară, ai venit în oraş cu Broscuţa ta galbenă.
Ceasul merge şi lucrurile încep să se schimbe.
Vezi tu...
Ştiu ce refuzi să accepţi, Emma.
Faptul că eşti specială. Ai adus ceva valoros în Storybrooke.
Magia.
Eşti nebun.
- Fiindcă spun adevărul? - Fiindcă vorbeşti de magie.
Vorbesc despre ce am văzut.
- Poate tu eşti cea nebună. - Chiar aşa?
Vezi, dar nu crezi.
Exact asta ai făcut tu de când ai ajuns aici.
Deschide ochii, priveşte în jur.
Trezeşte-te. Nu crezi că e momentul?
- Ce vrei? - Vreau să o faci să funcţioneze.
Ce anume să fac să funcţioneze?
Tu eşti singura care poate.
O s-o faci să funcţioneze.
Am uitat cât de magnific eşti.
Nu am venit să retrăiesc trecutul, am venit pentru fiica mea.
Aici!
Asta e intrarea. E important să stai lângă mine.
Câţi intră atâţia trebuie să iasă. Nu mai mulţi, nu mai puţini.
- E regulă pălăriei, nu a mea. - Înţeleg.
Cine eşti?
Urăsc Ţara Minunilor.
- Fă una la fel. - Vrei să fac o pălărie? Nu ai destule?
Niciuna dintre ele nu funcţionează. Altfel nu ai fi aici.
- Fă o pălărie care să funcţioneze. - Nu ştiu...
Ai magie, o poţi face.
Pălăriile, ceaiul, comportamentul unuia cu psihoză...
Te crezi Pălărierul Nebun.
- Numele meu e Jefferson. - Bine.
E clar că crezi în aceleaşi iluzii ca şi fiul meu, Henry.
Sunt doar poveşti. Pălărierul Nebun e din Alice în Ţara Minunilor, o carte.
- O carte pe care am citit-o şi eu. - Poveşti...
Poveşti! Ce e o poveste?
- La liceu ai învăţat de Războiul Civil? - Sigur că da.
Cum? Cumva dintr-o carte? De ce ar fi cartea asta mai puţin reală?
Manualul se bazează pe istorie.
Şi cartea de poveşti se bazează pe imaginaţie?
De unde vine imaginaţia? Trebuie să vină de undeva.
Ştii care e problema lumii?
Toţi vor soluţii magice la problemele lor, dar refuză să creadă în magie.
Fă-o să funcţioneze.
Jefferson, asta e tot.
- Asta e lumea reală. - O lume reală.
Cât de arogantă eşti să crezi că lumea ta e unica?
Sunt lumi infinite. Deschide-ţi mintea.
Se ating între ele, formând o linie lungă de tărâmuri.
Toate lumile sunt reale şi toate au reguli. Unele au şi magie.
Iar unele au nevoie de magie. Cum ar fi lumea asta.
Aici intervii tu.
Tu şi prietena ta nu plecaţi de aici până nu-mi faci o pălărie.
Şi nu o faci să funcţioneze.
Şi după aceea?
După aceea mă duc acasă.
Vrei să intri acolo?
- Vreau o scurtătură. - O scurtătură? Ştii cui îi aparţine.
Reginei de Cupă. Nu e deloc subtilă.
Nu aşa ne-am înţeles. Ştii ce le face celor care o înfurie?
Da, mai bine decât mulţi alţii.
Nu poţi pleca de aici fără mine.
Doi au intrat, doi trebuie să iasă.
Doar nu-i permiţi Reginei de Cupă să te împiedice să te întorci la fiica ta.
Mi-am închipuit eu.
Aşteaptă.
Nu te apropia de gardul viu.
Am o idee mai bună. Să nu se apropie el de mine.
Bun, ai luat ce voiai. Plecăm?
Intruşi! Opriţi-vă!
Opriţi-vă!
Opriţi-vă! Ne scapă!
Uite oglinda! Haide!
Ce faci? Nu te opri acum. Trebuie să plecăm.
Mai am ceva de făcut.
- O gustare. - Ai luat-o razna?
- Ştii ce efect are mâncarea de aici? - Da, ştiu foarte bine.
Tati...
Asta ţi-a luat? Tatăl?
Regina de Cupă m-a considerat mereu o ameninţare.
Aşa că voia să mă aibă la mână cu ceva. Acum nu mă mai are.
Vin soldaţii reginei. Să ne grăbim.
Ştiai că doar doi pot trece prin pălărie.
De aia nu mi-ai spus despre tatăl tău.
Doar aşa te puteam convinge să mă ajuţi.
Aşteaptă! Te rog! Fiica mea! Grace...
Mă aşteaptă. I-am promis că mă întorc la ceai.
O promisiune pe care ai încălcat-o.
Dacă îţi iubeai cu adevărat fiica, nu ai fi părăsit-o niciodată.
Aveai dreptate, Jefferson. Familia nu se abandonează.
Nu!
Duceţi-l la regină.
Maiestatea Sa spune că ştie că tu ai ajutat-o să fure.
- Regina m-a păcălit. - E doar o femeie pe nume Regina.
Există o singură regină, Regina de Cupă.
Da, sigur. Îmi cer iertare. Vă rog...
Maiestatea Sa vrea să afle cum aţi ajuns aici, în Ţara Minunilor?
Dacă vă spun, mă lăsaţi să mă întorc la fiica mea?
Să i se taie capul!
Nu...
Sunt în viaţă.
- Sunt în viaţă! - Dacă îţi vrei corpul înapoi, răspunde.
- Cum aţi ajuns aici? - Cu pălăria, am folosit pălăria mea.
- Unde e pălăria acum? - A luat-o Regina.
Nu îţi trebuie decât o pălărie magică şi poţi pleca acasă.
- De ce nu faci alta? - Nu pot.
Fără magie e doar o pălărie oarecare. Nu va funcţiona.
Atunci asta va fi treaba ta. Să o faci să funcţioneze.
- Nu pot, ce îmi ceri e imposibil. - Nu, trebuie să se poată.
Altfel voi fi blestemat să trăiesc aici pe vecie.
Blestemat? Uite ce viaţă duci! Casa ta e frumoasă.
Nu îmi pare blestem.
Ba e blestem. Ca tuturor din oraş, ceea ce am iubit mi-a fost furat.
Priveşte.
O cheamă Grace. Aici numele ei e Paige,
dar de fapt e Grace a mea.
Ai idee ce înseamnă pentru mine să o văd zi de zi
fericită alături de o altă familie, alături de un alt tată?
- Crezi că e fiica ta? - Nu cred.
Ştiu.
Îmi aduc aminte.
Ea nu ştie cine sunt, nu îşi aminteşte de viaţa noastră împreună.
Dar eu îmi amintesc.
- Ăsta e blestemul meu. - Să-ţi aduci aminte.
Casa nu contează dacă nu o împart cu ea.
Dacă crezi că e fiica ta, de ce nu îi spui?
Şi să-i distrug realitatea? Ceea ce ştiu mă ţine captiv.
Cât de crud mă crezi? Crezi că i-aş face aşa ceva fiicei mele?
E destul de greu să trăieşti unde nu e locul tău, dar să mai şi ştii?
Realităţile în conflict...
...te fac să-ţi pierzi minţile.
De asta vrei să fac pălăria să funcţioneze?
Vrei să o duci pe Grace înapoi în lumea voastră.
E lumea în care putem fi împreună.
Unde îşi va aminti cine sunt.
Ştiu cum e să fii separat de copilul tău.
Da, chiar ştii.
- Simţi că o iei razna. - Nu o iau razna.
- Nu sunt nebun. E adevărat ce-ţi spun. - Poate.
Poate chiar e.
Mă crezi?
Dacă e adevărat ce spui...
...femeia din cealaltă încăpere este mama mea.
Şi vreau să cred asta din toată inima.
Poate ai dreptate.
Poate trebuie să-mi deschid mintea.
Poate, dacă vreau magie, trebuie să încep să cred.
Deci mă ajuţi?
- O poţi face să funcţioneze? - Pot să încerc.
Ticălos nebun ce eşti!
Gata, te scot eu de aici. O să fie totul bine.
- Nu-ţi poate face rău. - Atenţie!
Să i se taie capul!
- Eşti teafără? - Da.
- Nici urmă de el. - Cine era?
Un om foarte singur.
Ai luat cumva lecţii de kickboxing fără să-mi spui?
Nu ştiu de unde ştiu mişcarea aia.
Uite!
Domnişoară şerif, presupun că acum mă duci înapoi.
Poftim, pleacă.
- Vrei să fug? - Nu, dar e alegerea ta.
Dar să ştii că nu e uşor să fugi, am fugit eu destul.
- Nu te poţi opri. - Se crede că am ucis-o pe Kathryn.
Mary Margaret, trebuie să mă crezi şi să te încrezi în mine.
Ştiu că pare imposibil, dar te pot scăpa.
De ce te interesează soarta mea?
Când m-ai eliberat pe cauţiune, mi-ai spus că ai încredere în mine.
Şi când am vrut să plec din oraş,
mi-ai spus să rămân, pentru binele lui Henry.
Mi-am dat seama că am fost singură toată viaţa.
Am ridicat ziduri. Nimeni nu mi-a fost alături, doar tu.
Nu pot pierde asta, nu-mi pot pierde familia.
- Familia? - Prietenii. Cum preferi.
Ştii la ce mă refer.
Nu vrei să-i ţinem piept împreună?
Punerea sub acuzare.
Regina...
ŞERIF
Doamnă primar...
- Bună dimineaţa. - Clienta mea nu primeşte vizitatori.
- Înţeleg. - Te conduc eu.
Ce caută aici?
S-a întors.
Ai spus că va funcţiona. Că va lua cheia şi va fugi.
Şi asta a şi făcut.
Dar se pare că dra Swan e mai descurcăreaţă decât am crezut.
Nu te teme, Maiestate. Dra Blanchard e vinovată de crimă.
- S-ar putea să primeşti ce vrei. - Ar fi bine.
Am făcut învoiala cu tine doar pentru că am vrut rezultate.
Şi vei primi rezultate. Ne vedem la audiere.
Henry! Am găsit-o pe Mary Margaret.
- Cum se simte? - Bine.
E acuzată de crimă, dar în rest e bine.
Bună, Henry!
- Cine e? - O cheamă Paige. E colegă cu mine.
Ai cartea de poveşti la tine? Pot s-o văd şi eu?
- Da, de ce? - Sunt curioasă în legătură cu ceva.
- Ce e? - Nimic.
Fă-o să funcţioneze!
Fă-o să funcţioneze! Trebuie!
Trebuie să funcţioneze! Funcţionează!
Fă-o să funcţioneze!
Emma!
- Trebuie să plec. - Bine. Pot să ţin eu cartea?
Sigur că da.