Demult,
o regină rea a surghiunit toate personajele de basm în lumea noastră.
Cine ştie adevărul şi cine poate rupe vraja?
Cu un blestem nu e de joacă.
Probele se adună.
Vrei să fug? Toţi cred că am ucis-o pe Kathryn.
Ai încredere în mine, te pot salva.
Ar fi o idee bună să-ţi fiu avocat.
Ce caută aici? Am făcut o învoială cu tine.
Nu te teme, Maiestate. O să primeşti ce vrei.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
Îţi aminteşti de trecut?
- Ce vrei? - Vreau să-mi faci un serviciu.
CU O SĂPTĂMÂNĂ ÎN URMĂ
Eu să-ţi fac ţie un serviciu?
După cum ştii, sunt acuzat de vătămare corporală.
Nu mă atrage gândul de a fi iar închis într-o cuşcă.
Cineva cu influenţa ta
poate convinge un procuror că nu are şanse de câştig în acest caz.
Nu-i aşa, Maiestate?
- Şi eu cu ce mă aleg? - Cu ajutor în cazul Mary Margaret.
Am observat că, oricât ai încerca tu să-i opreşti,
ea şi prietenul ei cel chipeş găsesc moduri de a fi împreună.
Ce sugerezi?
Dacă vrei să provoci durere, atunci asta trebuie să faci.
Dacă i s-ar întâmpla ceva tragic soţiei lui David,
iar Mary Margaret ar fi învinuită...
- Viaţa ei ar fi distrusă. - Şi tu ţi-ai obţine victoria.
Un proces poate fi riscant.
Cine a vorbit de vreun proces?
Odată ce dra Blanchard va fi închisă...
...îi poţi pune un paspartu în celulă.
Şi când încearcă să părăsească oraşul Storybrooke...
Ştim ce se întâmplă cu cei care încearcă să plece din oraş.
Dă-mi un motiv pentru care aş avea încredere în tine.
Pentru că îmi respect mereu învoielile. Batem palma?
Da!
- Foarte frumos, draga mea. - Mulţumesc, tată.
Frumos? Nu mi s-a părut.
- Nu ţi-a plăcut, mamă? - Călăreşti ca un bărbat.
O femeie trebuie să fie graţioasă. Ar trebui să foloseşti şaua.
- Mă distram şi eu. - Eşti cam mare pentru distracţii.
Cine va vrea să te ia de soţie cu aşa comportament?
- Te rog, las-o în pace. - Nu o mai cocoloşi.
Rămâne fată bătrână. Toate fetele de vârsta ei sunt măritate.
Avusesem speranţe mari...
- Domniţă, poate cu şaua... - Nu mai călăresc azi.
Şi nu ne mai întrerupe vreodată.
- De ce mă critici mereu? - Nu te critic, te ajut.
Nu-mi întoarce tu spatele!
- Mamă! - Cora.
Nu-mi place când foloseşti magia.
Iar mie nu-mi place insolenţa.
Nu voi mai folosi magia când vei deveni o fiică ascultătoare.
De ce nu pot fi aşa cum sunt?
Pentru că ai putea fi mult mai mult dacă m-ai lăsa să te ajut.
Nu-mi pasă de rang. Vreau doar să fiu..
Cora, te rog!
Te rog, voi fi cuminte.
Excelent, asta voiam să aud.
Daniel, îmi cer scuze că te-am repezit.
Nu-i nimic.
Va trebui să-ţi răscumperi greşeala cumva.
BISTROUL BUNICUŢEI DESCHIS
- Bună, Emma. - N-am timp, David.
Înţeleg. Ce face Mary Margaret?
- Ce crezi că face? - Nu cred că m-a înţeles ultima oară.
Pe scurt, i-ai spus că tu crezi că s-ar putea să fie vinovată.
Situaţia asta e derutantă şi oribilă pentru toată lumea.
Dar nu o consider vinovată, vreau să ştie asta.
- Pot să o văd? - Nu vrea vizitatori.
Nu vrea să mă vadă pe mine.
Te cred că ai intenţii bune, dar acum nu are nevoie să o încurajezi tu.
- Dar de ce are nevoie? - De un miracol.
Se spune că doar vinovaţii dorm când sunt închişi.
Ce cauţi aici? Unde e Emma?
Nu a sosit încă. Am venit să-ţi ofer o şansă.
Şansa să te cruţi pe tine şi oraşul de neplăcerile unui proces.
Şansa să-ţi mărturiseşti fapta.
Dar nu am ucis-o pe Kathryn. De ce nu mă crede nimeni?
Arma crimei era în apartamentul tău.
Amprentele tale erau pe caseta în care inima lui Kathryn. Să mai zic?
De ce nu vrei să uşurezi situaţia pentru toată lumea?
Cu sau fără mărturisire, pleci din Storybrooke.
Şi te încântă ideea.
De ce? De ce te bucură atât de mult?
Ce ţi-am făcut de mă urăşti atât?
Am putea călări la Dealul Licuricilor.
- Ajungem la apus şi cinăm acolo. - Nu pot, trebuie să mă întorc într-o oră.
Luăm ceaiul. "O doamnă nu ratează niciodată ceaiul."
E absurd. Furăm sărutări între prânz şi ceai?
Când le spui părinţilor tăi despre noi?
Doar ea e problema.
Nu înţeleg. Muncesc la grajduri.
Ea a fost fiică de morar.
- Nu crezi că ar înţelege? - Ba da.
Dar crede că trebuie să tindem mereu mai sus.
Iar eu sunt jos.
Asta crede ea. Eu ştiu că nu e aşa.
Spune-i şi o să-i treacă până la urmă. Ce poate să facă?
Nu i-ai văzut magia? Întrebarea e ce nu poate să facă.
Cui îi pasă de magie?
Dragostea adevărată e cea mai puternică vrajă.
Poate învinge orice.
Ajutor!
E cineva aici.
Să mă ajute cineva!
Opreşte-te, băiete! Ajutor!
Ajutor! Te rog, ajută-mă!
Dă-mi mâna!
- Gata, eşti în siguranţă. - Mi-ai salvat viaţa.
- Eşti teafără? - Da, dar nu mai călăresc niciodată.
Prostii! Nu îţi poţi învinge teama decât dacă o înfrunţi.
Trebuie să călăreşti din nou cât mai curând.
- Mulţumesc. - Eu sunt Regina.
Eu sunt Albă-ca-Zăpada.
Să o chestioneze acuzarea acum? De ce ar fi asta o idee bună?
Procurorul vrea doar să îi pună câteva întrebări.
Nu mai răspunde la întrebări. Contează procurorul?
- Regina e cea care i-a înscenat tot. - Şi ce dovezi avem în acest sens?
Ai găsit un paspartu în celulă, dar nu putem dovedi că ea l-a pus.
Care e planul tău?
Avem şansa să câştigăm procesul dacă folosim atuul nostru.
- Care e acela? - Tu, draga mea.
O învăţătoare dulce şi bună. Nu pari deloc genul criminal, nu?
Te voi folosi de personalitatea ei?
Percepţia este totul. Nu doar în instanţă, ci şi în viaţă.
Îţi imaginezi cum o va vedea juriul pe dra Blanchard
dacă e de acord să coopereze.
Aşa se naşte încrederea.
- Arată juriului că încearcă. - Emma?
Îmi cer scuze că vă întrerup, am venit să aduc nişte flori.
Să mai înveselească locul.
- Ce-ai aflat? - Nimic.
Îmi pare rău, am încercat. Am verificat apeluri, am vorbit cu cei de la pod.
Dar Regina ştie să-şi şteargă urmele.
Şi arma crimei? Are vreo legătură cu ea?
Nu a avut niciodată un cuţit de vânătoare.
- Asta e tot ce-ai aflat? - Nu-ţi face griji, mai caut.
Şi nu mă opresc până nu găsesc ceva.
E o decizie înţeleaptă.
O să stau de vorbă cu procurorul.
- Eşti sigură? - Dl Gold are dreptate.
Ştiu că nu am nimic de ascuns, dar alţii nu ştiu.
Trebuie ca lumea să mă vadă cu adevărat.
O decizie excelentă, dră Blanchard.
Sunt procurorul Spencer.
- Începem? - Da.
După ce a aflat de aventura dv, doamna Nolan, decedata,
a venit la şcoală să vă înfrunte?
Era rănită, s-a simţit trădată.
- V-a lovit peste faţă, nu-i aşa? - Da, dar...
- Cred că asta v-a înfuriat. - Nu trebuie să răspunzi.
Nu, nu am fost furioasă. Am regretat că am rănit-o.
Nu suntem în instanţă, nu vă judec. Puteţi fi sinceră cu mine.
- Vreţi să punem capăt? - Sunt sinceră.
Soţia bărbatului iubit v-a umilit în public.
- Sigur aţi fost furioasă pe Kathryn. - Am fost furioasă pe...
V-aţi gândit să vă răzbunaţi?
- În niciun caz. - Mi-e greu să vă cred.
- De ce? - Voiaţi ca ea să dispară.
- Nu am spus niciodată aşa ceva. - Bun.
Clienta mea nu mai răspunde.
A fost de acord cu chestionarea, nu are nimic de ascuns.
Chiar nu am nimic de ascuns.
- Deci voiaţi să dispară Kathryn? - Nu.
A încercat să vă despartă.
V-a lovit în public, v-a transformat în paria.
Da, voiam să dispară. Ne împiedica să fim împreună.
Da, mi-am dorit să dispară. Asta voiaţi să auziţi?
- Nu e bine aşa. - Ce faci?
- Avem un musafir, ajunge imediat. - Nu pot, am lecţia de călărie cu Daniel.
S-a anulat. Zâmbeşte. Doar nu vrei să-l dezamăgeşti.
- Pe cine? - Pe rege.
Pe rege? De ce vine regele aici?
Fiindcă, în fine, ai făcut ceva bun.
Fetiţa pe care ai salvat-o e fiica regelui.
- Ea e? - Da.
Regina, e tatăl Albei-ca-Zăpada.
Nu, eu ar trebui să mă înclin.
I-ai salvat viaţa fiicei mele. Nu te voi putea răsplăti nicicând.
E o onoare să te cunosc.
Regina, regele e onorat să te cunoască. Spune şi tu ceva.
Onoarea îmi aparţine.
Ai noroc să ai o mamă care îţi poartă grija.
Albă-ca-Zăpada are multe lucruri, dar nu şi o mamă.
- Am pierdut cu mulţi ani în urmă. - Îmi pare foarte rău.
Am cutreierat regatul în căutarea unei soţii.
Până acum, nu am găsit nicio femeie pe care să o intereseze fiica mea.
Regina, vrei să fii soţia mea?
Da.
- Daniel! - Ce este?
Căsătoreşte-te cu mine!
Regina, ce faci? Ce s-a întâmplat? I-ai spus mamei tale?
Nu, iar acum nu îi mai pot spune. Nu ar înţelege.
Fata salvată de mine e fiica regelui.
Iar el m-a cerut de soţie.
- Poftim? - Iar mama a acceptat în numele meu.
Singura soluţie e să fugim.
Plecăm de aici, ne căsătorim şi nu ne mai întoarcem niciodată.
Înţelegi ce ar însemna asta?
Viaţa cu un grăjdar e departe de viaţa de regină.
Nu mă interesează să fiu regină.
Nu îmi pasă decât de tine.
Dacă e să ne căsătorim, vreau să o facem cum se cuvine.
Poftim.
- Albă-ca-Zăpada, ce faci? - Ai spus să urc iar în şa...
- Ce faci cu el? - Îţi pot explica.
Nu! Albă-ca-Zăpada, nu!
Albă-ca-Zăpada!
Aşteaptă! Albă-ca-Zăpada!
- Te simţi bine? - Nu.
De ce îl sărutai pe bărbatul din grajd?
Trebuia să te căsătoreşti cu tata şi să devii mama mea.
Te rog, ascultă-mă.
Tatăl tău, regele Leopold,
e un om bun şi corect, dar nu îl iubesc.
Nu înţeleg.
- De ce nu? - Nu aşa funcţionează dragostea.
Dragostea adevărată a magică.
Nu o magie obişnuită, ci cea mai puternică dintre ele.
Produce fericire.
Îl iubeşti pe bărbatul din grajd?
Din tot sufletul.
Atunci trebuie să te măriţi cu el.
- Îi voi spune tatei. - Nu, nu se poate.
- De ce? Sunt sigură că va înţelege. - Poate, dar nu toată lumea va înţelege.
Mama se va opune.
- De aia vreţi să fugiţi. - Doar aşa ne putem păstra iubirea.
Ştii ce e acela un secret?
- Dacă vrei cu adevărat să mă ajuţi... - Vreau.
Atunci ce ai văzut şi ce ţi-am spus
trebuie să păstrezi secret.
- Poţi să faci asta? - Cred că da.
Vreau să fii sigură.
Să nu vorbeşti niciodată despre asta şi nu cumva să-i spui mamei mele.
Faci asta pentru mine?
Da, promit.
- Ce faci? - Mă agăţ şi de un pai.
Încerci încă să dovedeşti că a fost o înscenare?
FĂRĂ INIMĂ!
Indiciile găsite nu au dus nicăieri.
Am crezut că am instincte, superputeri. Acum nu mai sunt aşa sigură.
Se pare că te-a părăsit inspiraţia.
- Doar că tu nu scrii. - Se poate.
Când mi se întâmplă mie,
recitesc ce am scris decât să bâjbâi aiurea.
Câteodată mai găsesc o urmă de inspiraţie uitată pe acolo.
Adică să o iau de la capăt?
Când încep să scriu, am o idee.
Apoi, în timp ce scriu, îmi vine altă idee şi se schimbă tot.
- Ţi se schimbă perspectiva. - Exact.
- Despre ce era ancheta iniţială? - Despre o persoană dispărută.
Apoi a devenit crimă, apoi înscenare.
Dacă ai fi ştiut asta atunci, poate abordai diferit lucrurile.
- Unde te duci? - La locul crimei.
- Te duc eu. - Nu e nevoie.
Ba e. Nu ai dormit de zile întregi. Şi să fim sinceri, a fost ideea mea.
POD CU TAXĂ
Ruby a găsit caseta cu inima chiar aici, pe mal.
- Ce e? - Nimic.
Nu pare să fie nimic. Lasă-mă să văd.
Nu, e de la periostită. Îmi trece imediat.
Îmi pare rău. Ştiu că ţi-e greu.
E puţin spus.
Nu te cunosc foarte bine, dar, în afară de Henry,
Mary Margaret e singura care îţi e ca şi rudă.
- Nu e o ruşine să recunoşti. - August, uite!
Ce e?
E o bucată de metal dintr-o lopată. Probabil s-a rupt când a lovit o piatră.
Dacă găsim lopata din care e,
putem dovedi că nu Mary Margaret a îngropat inima.
Presupun că ştii exact a cui e lopata.
Vulturul e la cuib şi pachetul e în siguranţă.
Am lăsat carneţelul cu coduri acasă.
Se duce la duş, iar cheile sunt sub preş.
Să nu atingi nimic.
Uite.
Am prins-o.
Cu grijă, draga mea. Florile sunt delicate. Fii blândă cu ele.
Trebuie s-o laşi să crească, nu să o smulgi înainte de vreme.
Îmi cer scuze.
Nu ai de ce să te temi. Încerc doar să te ajut.
Poate tu vei presăra florile la nuntă.
Îmi dau seama cât de mult te-ai apropiat de Regina.
Va fi o mamă bună.
- Se poartă frumos cu mine. - Aşa e.
Sunt fericită că voi două deja vă spuneţi totul.
Poate îmi spui şi mie ceva.
- De ce s-a îndepărtat de mine? - Cum adică?
O mamă îşi cunoaşte fiica. Regina s-a îndepărtat.
O iubesc mult, dar nu mă lasă să o ajut.
Ştiu că e nefericită.
Ţi-a spus ţie ceva? Aş face orice să o văd fericită.
- Ai face orice? - Sigur, draga mea.
Am vorbit cu regele despre mama ta.
Te-a iubit foarte mult.
- Cred că a fost groaznic să o pierzi. - Da.
Când l-am auzit, mi-am dat seama că putea vorbi şi despre Regina.
Nu vreau să o pierd.
Dacă aş putea să-i arăt ce simt...
Orice ar fi, îi doresc fericirea.
- Atunci nu o obliga să se mărite. - Poftim?
Nu-l iubeşte pe tata, iubeşte pe altcineva.
Am promis că nu voi spune nimănui, dar riscă să te piardă.
Nu îşi poate pierde mama.
Nimeni n-ar trebui să-şi piardă mama.
Dulce Albă-ca-Zăpada... Nu mă va pierde.
Poţi să-mi spui. E musai să-mi spui.
- Te pot ajuta cu ceva? - Da, te rog să descui garajul.
- De ce aş face asta? - Fiindcă am mandat de percheziţie.
- În ce bază? - Am găsit asta unde era îngropată inima.
M-am gândit că cine a îngropat-o a lăsat ceva în urmă.
Şi am primit o informaţie anonimă că ai fost văzută săpând
lângă podul cu taxă în ziua în care a fost găsită inima.
- O informaţie anonimă? - Nu e vina mea că nu şi-a dat numele.
Ca să nu rişte să te supere.
Descuie garajul sau îl descui eu cumva.
- Unde este? - Ce să fie, dră şerif?
- Ştiai că voi veni. - De unde aş fi putut să ştiu?
Mary Margaret e un om bun, nu merită aşa ceva.
E o mincinoasă şi o criminală.
Asta nu se va schimba indiferent de ce mă acuzi pe mine.
Va plăti pentru faptele ei.
Nu va mai distruge nicio viaţă de acum înainte.
- Bună! - Cum ai putut face asta?
- Mie şi lui Mary Margaret! - Încetişor... Ce am făcut?
Lopata dispăruse când am ajuns. Regina ştia că vin.
- Şi crezi că i-am spus eu? - Eşti singura persoană care ştie.
Speram că ai destulă încredere că nu te-aş trăda niciodată.
De ce aş avea încredere? De unde ştiu eu că nu mă minţi?
Eu nu mint.
Exact asta ar spune şi un mincinos.
Ai o zi proastă?
- Ce cauţi aici? - Am vrut să te văd cât mai pot.
- Ce vrei să spui? - Procesul începe mâine şi va fi scurt.
Apoi vei părăsi Storybrooke şi nu voi mai nevoită să te văd vreodată.
Vreau să mă bucur cât mai pot.
- De ce să te bucuri? - De dreptate.
Asta e dreptate? Să vezi cum suferă un om nevinovat?
Aşa te-ai considerat mereu, nu? Nevinovată.
Sunt nevinovată!
Nu ştiu ce vrei şi ce ţi-am făcut, dar orice ar fi fost,
îmi pare foarte rău.
- Nu-ţi accept scuzele. - Nu îmi face asta!
- Nu o merit! Nu am ucis-o pe Kathryn! - Ştiu.
Dar o meriţi oricum.
- Eşti gata? - Să mergem.
Puteai măcar să laşi un bilet.
- Mamă.. - Nu.
Fugi şi crezi că eu nu ştiu? Cum îndrăzneşti?
Nu se poate vorbi cu tine. Încetează cu magia şi ascultă-mă.
Vreau să fiu cu Daniel.
Habar n-ai ce vrei. Eu ştiu.
Am făcut atâtea sacrificii să te ajut să fii excepţională...
- Iar tu vrei să fii soţia unu grăjdar? - E viaţa mea.
Nu, fată neghioabă. E viaţa mea.
După toate târgurile făcute
ca să scăpăm de sărăcie şi să avem o viaţă bună, tu vrei să dai cu piciorul?
Nu ceda, Regina.
Magia ta nu ne poate despărţi. Îl iubesc.
- Iar eu o iubesc pe ea. - Şi eu o iubesc.
Dacă m-ai iubi, nu ai vrea să ne desparţi.
Iar tu nu ai încerca să fugi.
Îmi pare rău, e fericirea mea în joc. Noi plecăm.
Ba nu.
Şi care e planul tău? Ne ţii aici pe vecie?
Fiindcă asta va trebui să faci.
Asta e decizia ta?
- Te va face fericită? - M-a făcut deja.
Atunci nu te opresc.
Mulţumesc, mamă.
Daniel...
Dacă vrei să aveţi o viaţă şi o familie împreună...
...mai am o lecţie importantă pentru tine.
Asta înseamnă să fii părinte.
Întotdeauna trebuie să faci ce e mai bine pentru copiii tăi.
Mulţumesc. Înţeleg.
Asta faci şi tu acum.
Ai dreptate.
Mamă!
Nu!
- De ce ai făcut asta? - E finalul tău fericit.
Poftim?
Ai încredere în mine, Regina. Ştiu eu mai bine.
Dragostea e o slăbiciune.
Pare ceva real acum. Aşa e întotdeauna la început.
Dar e o iluzie, păleşte. Şi nu rămâi cu nimic.
Dar puterea adevărată dăinuie.
Nu eşti nevoită să te bazezi pe cineva ca să capeţi ce vrei.
Te-am salvat, iubita mea.
Ai distrus totul! L-am iubit!
Ajunge! Am suportat destul.
Du-te şi primeneşte-te. Şterge-ţi lacrimile.
Acum vei deveni regină.
Cu siguranţă eşti cea mai frumoasă.
Îţi mulţumesc, draga mea.
Sper ca şi ziua nunţii mele să fie la fel de frumoasă.
Sunt sigură că va fi.
Ştiu că vei fi foarte fericită cu Daniel.
Poftim?
Ştiam că mama ta vă va lăsa să vă căsătoriţi
dacă afla cât de fericită ai fi.
Dacă afla cât de mult îl iubeşti.
Ai o mamă minunată. Ar face orice pentru fericirea ta.
Albă-ca-Zăpada...
Cumva...
- I-ai spus mamei despre mine şi Daniel? - Da.
Dar te-am rugat să nu îi spui.
Îmi pare rău.
Nu am vrut să-ţi pierzi mama. Cum am pierdut-o eu pe a mea.
Eşti supărată?
Nu, deloc.
Încercai doar să mă ajuţi.
Dar nu mă mărit cu Daniel. Nunta va fi cu tatăl tău.
Dar am crezut... că sunteţi îndrăgostiţi.
Şi eu, dar m-am înşelat. Daniel a fugit.
Relaţia mea cu Daniel nu era ceva real, era doar o pasiune trecătoare.
Aşa e dragostea, apare în locuri nebănuite.
Eu şi tatăl tău avem ceva mai special.
Nu suntem doar noi doi, eşti şi tu.
Vom fi o familie.
- Da? - Sigur.
Voi fi mama ta vitregă şi sunt foarte fericită.
Şi eu.
Albă-ca-Zăpada, du-te în odaia ta şi ajută la făcutul bagajelor.
Tatăl tău vrea să fii gata de călătoria spre castelul vostru în zori.
- O să vă placă mult acolo. - Ştiu.
Bine jucat, draga mea. Înveţi.
Mai bine mă schimb. Să nu stric rochia înainte de ziua cea mare.
Sunt foarte mândră de tine.
Ştiai că regele călătorea prin ţinutul nostru, nu-i aşa?
Armăsarul călărit de Albă-ca-Zăpada
nu şi-a ieşit din minţi fără motiv.
Nu ştiu despre ce vorbeşti.
Trebuia s-o fi lăsat să moară pe calul ăla.
Am prins-o, Daniel. Am prins-o.
Mary Margaret.
Mi-ai spus că poţi rezolva. De aia am venit la tine.
Ca să nu câştige Regina.
- Nu a câştigat încă. - Dar va câştiga.
Iar prietena mea va plăti.
Ştiu că eşti supărată, dar nu s-a terminat încă.
- Ai încredere. E încă timp. - Timp pentru ce?
Să-mi pun magia în aplicare.
BISTROUL BUNICUŢEI
Bună! Îmi pare rău.
- Pentru ce? - Că m-am îndoit de tine. Am greşit.
- Ce e? - Dovada.
Dovada că am avut încredere în cine nu trebuia.
Trebuia să te fi ascultat. Microfonul a fost pus de Sidney.
- Tipul de la ziar? - Trebuia să-mi fi dat seama.
Nu-ţi face mustrări de conştiinţă.
Uneori ne e greu să vedem ce avem în faţa ochilor.
- Dar am ştiut că vei reuşi. - Încerc.
- Ce e, Ruby? - E pe alee.
- Cine? Ce s-a întâmplat? - Eşti teafără?
Kathryn!