A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
- Nimeni nu trece de ăsta. - Pe când şi camera de tortură?
Nu-ţi place? E şic cu aer medieval.
Lasă cum arată, să nu intre Regina cu un paspartu.
Eşti priceput pentru un scriitor. Unde ai învăţat?
- La atelier, în clasa a VIII-a. - Apropo de şcoală, plec şi eu.
Sigur poţi să te întorci?
Am fost după gratii. Cât de greu poate fi cu elevi de clasa a IV-a?
Nu pentru tine trebuie să ne facem griji?
Pentru mine? De ce?
Ai ameninţat-o pe Regina că i-l iei pe Henry.
Nu a fost o ameninţare. Îl angajez pe Gold să mă ajute.
- A încercat să-ţi însceneze o crimă. - Ştii ce se întâmplă dacă câştigi?
- Da. - Şi eşti pregătită?
- Să-i fii mamă? - Da.
- Cod roşu! - Bună, Henry. Ce e?
Să ne vedem la Bunicuţa. E o urgenţă legată de Cobra.
Vin acum.
- Emma, aşteaptă! - L-ai auzit. Operaţiunea Cobra mă cheamă.
- Parcă nu credeai. - Nu cred.
Dar uneori aşa mă înţeleg cu Henry.
Lupta pentru tutelă cu Regina nu va rezolva nimic.
Priveşte imaginea de ansamblu. Doar aşa vei înţelege cu ce te confrunţi
şi vei afla cum să o învingi pe Regina.
- Cum, nou-venitule? - Vino cu mine azi şi îţi arăt.
Şi unde am merge în această excursie misterioasă?
Dacă ţi-aş spune, n-ai veni cu mine.
Haide, mergi pe încredere.
Dacă vii cu mine, îţi promit că vei găsi exact ce cauţi.
Copilul meu are nevoie de mine, nu am timp de aşa ceva.
Care e urgenţa?
E ceva delicat.
Dacă e delicat, de ce vorbim în public, la Bunicuţa?
Mi-e foame.
Cine mai ştie că ascundem cartea la secţia de poliţie?
- Nimeni. De ce? - Cineva a schimbat-o.
- E o povestea nouă în ea. - De ce ar adăuga cineva o poveste?
Ca să ne spună ceva ce trebuie să aflăm despre blestem.
- Ce anume? - Nu ştiu. Povestea nu e completă.
De ce ar adăuga cineva o poveste nouă, dar nu ar termina-o?
Asta e ciudat. Povestea e despre Pinocchio.
- Toată lumea ştie cum se termină. - Poate de asta nu e completă.
Sau poate ce ştim noi nu e toată povestea.
O să întârzii la şcoală. Să mergem!
Ţine-te bine, fiule!
Încerc, tată!
Mai repede, tată! Ne ajunge din urmă!
Curenţii sunt prea puternici!
Ţine-te bine!
O mână!
- Ce e? - Trebuie să abandonăm vasul.
- Ia-l! E singurul. - Nu, tată. Eu sunt de lemn.
- Plutesc. Aşa supravieţuim amândoi. - Nu, nu riscăm.
- Ia-l! - Nu. Ia-l tu!
- Salvează-te! - Pinocchio!
Pinocchio? Pinocchio!
M-ai salvat.
Unde eşti?
Nu!
Aş vrea să te pot salva, fiul meu.
Încă poate fi salvat.
Te rog, salvează-l!
Tată?
Uite, Pinocchio!
Sunt un băieţel adevărat.
Sunt un băieţel adevărat!
Mulţumesc.
Nu ştiu cum te-aş putea răsplăti. E tot ce mi-am dorit vreodată.
Voi doi v-aţi găsit unul pe celălalt.
Mergeţi şi trăiţi-vă viaţa ca o familie.
Haide, fiule.
Pinocchio, să nu uiţi să fii curajos, sincer şi generos.
Cât timp vei face asta, vei rămâne un băiat în carne şi oase.
Domnule Gold?
Trebuie să discutăm despre Emma. E o problemă.
Domnişoară Blanchard.
- Văd că te-ai întors. - Da.
Nu e minunat? S-a rezolvat totul.
- Henry şi-a uitat pacheţelul. Unde e? - E cu mama lui.
- E vreo problemă? - Nu mai e nicio problemă.
Deşi cineva a depus eforturi ca să pară că am făcut ceva oribil.
Dar a dat greş.
- Sidney Glass, care e închis. - Dacă o fi fost Sidney.
- Întreabă-ţi prietena. A mărturisit. - Sigur.
- Insinuezi ceva? - Da.
Dar te iert. Chiar dacă nu poţi recunoaşte ce-ai făcut...
...eu tot te iert.
Probabil că te simţi extrem de singură
dacă singura ta bucurie vine din distrugerea fericirii celorlalţi.
Şi ce e cel mai trist
e că, în ciuda a ceea ce crezi, asta nu te va face fericită.
Îţi va lăsa un gol un suflet.
Uite-l pe Henry.
Ce faci aici?
- Ţi-ai uitat mâncarea. - Mulţumesc.
E timpul pentru o schimbare.
O să te transfer la o altă clasă, cu o altă învăţătoare.
De ce mă muţi de la dra Blanchard? Fiindcă i-ai înscenat crima?
Henry! Chiar mă crezi capabilă de ceva atât de oribil?
Sigur că da. Eşti Regina cea Rea.
Ajunge! Basmele alea nu sunt reale. Nu trebuia să-ţi fi dat cartea.
- Să zică mersi că nu îi cer demisia. - Hai, încearcă! Nu o să funcţioneze.
Albă-ca-Zăpada va avea finalul ei fericit. Ea şi Făt-Frumos vor fi împreună.
Blestemul se va rupe şi binele va învinge.
Iar eu nu mă mut la altă clasă.
Domnule Booth! Vin imediat.
De fapt, ca de la un pasionat de antichităţi la altul,
crezi că merită să repar ceasul ăsta?
Consider tăcerea ta răspuns afirmativ.
Sunt foarte ocupat acum şi ţin singur atelierul.
Dar mă voi ocupa de ceas cât de repede pot.
Nici nu vreau mai mult.
- O zi bună! - Ce mai faceţi?
E prima oară când îţi vezi tatăl de când ai sosit în Storybrooke?
Mă surprinde că un om care susţine că e pe moarte nici nu îşi salută tatăl.
De ce te temi?
Mă priveşte.
Aşa e. Să revenim la oile noastre.
Ai susţinut că eşti singurul care o poate face pe dra Swan să creadă.
Că o poţi convinge să facă exact ce trebuie să facă.
Deşi susţii că nu mai ai mult timp, nu prea pari să te grăbeşti.
Nu eu încetinesc mersul lucrurilor, ci ea.
Acum nu se gândeşte decât la tutela fiului ei.
Se pare că trebuie să-i schimbăm direcţia.
- Îţi va cere sfaturi juridice. - Şi vrei să o trimit către tine.
O pot face să creadă. Ai încredere în mine.
Îmi pare rău, dar ştiind cine eşti şi care e natura ta...
...e greu să-mi ceri încrederea.
Nu te teme. Îi voi da un imbold.
Aşază mecanismul pe ax. Acum apasă arcul.
Bravo! L-ai reparat, vezi?
Tu ai făcut asta?
Îţi aminteşti ce a spus Zâna Albastră? Trebuie să fii cuminte.
Nu-i nimic, nu a vrut să facă rău.
Aş râde şi eu dacă nu aş fi ameţit.
Îmi pare rău, am vrut să fiu cuminte.
Nu am venit din cauza ta, Pinocchio. Mă tem că am veşti proaste.
Aşteaptă în odaia ta, băiete. Haide.
Aşteptă, Pinocchio! Vin cu tine.
- Ce e? - E Regina cea Rea.
A ameninţat tot regatul cu un blestem care ne va fura tot ce ne e drag.
Trebuie să o oprim.
- E prea târziu. - E totul pierdut?
- Nu, avem speranţă dacă ne ajuţi. - Eu?
Albă-ca-Zăpada va naşte curând.
Un copil care ne va salva când va împlini 28 de ani.
Dar numai dacă poate fi ferită de efectele Blestemului Întunecat.
Cum pot feri eu pruncul?
Există un copac fermecat, precum cel din care l-ai cioplit pe Pinocchio.
Dacă faci o cutie din el, poate feri copilul de magia reginei.
Te învoieşti?
Nu-mi pot pierde băiatul.
Am pierdut prea multe, nu-l pot pierde şi pe el.
Atunci fă garderobul. Aşa ne vei salva pe toţi.
Trebuie să-l salvez, să-l iau de lângă Regina.
Ai intenţii admirabile.
- Dar nu mă voi ocupa de cazul tău. - Poftim? Ştii ce a făcut Regina.
Da, dar nu putem dovedim. Având în vedere influenţa ei,
orice acţiune împotriva ei ar fi de lungă durată şi inutilă.
Singura certitudine e că Henry ar suferi. Nu pot să-i fac asta băiatului.
Îl lăsăm în casă cu o sociopată?
- Îmi pare rău, am decis. - Răzgândeşte-te!
Doar tu câştigi confruntările cu Regina.
- Ştiu să-mi aleg luptele. - Alege-o şi pe asta.
Îmi pare rău, nu sunt eu cel potrivit să te ajute să o învingi.
Ai dreptate, nu eşti.
- Emma! - Bună.
Uşurel... E totul în ordine?
- Nu, aproape că am rămas fără opţiuni. - Aproape?
Mi-ai spus să văd imaginea de ansamblu dacă vreau să o înving.
Arată-mi-o.
Ai probleme cu maşina?
Nu porneşte. Am fost la cumpărături şi...
- Nu am avut o zi grozavă. - Ia să vedem.
- A murit bateria. - Poftim?
Nu am cabluri, dar te duc acasă cu maşina.
Nu, mulţumesc, dar nu te pot deranja aşa.
Insist. Dacă nu vrei să ai maşina plină de îngheţată topită.
Sigur.
Îţi mulţumesc că ai fost cavalerul meu în armură.
În cămaşă, dar cu plăcere.
Nu vrei să rămâi la cină?
Am cumpărat mai mult decât mâncăm eu şi Henry.
- Gătesc lasagna. - N-ar trebui să rămân.
Se face târziu şi mâine încep munca devreme.
Înţeleg.
Poţi pune pungile acolo.
PENTRU MAMA
Ce e?
Henry.
Ia cina cu Archie după şedinţă în loc să vină acasă.
Îmi pare rău.
În ultimul timp face orice ca să nu fie obligat să stea cu mine.
Dar n-ar trebui să te împovărez pe tine cu problemele mele.
M-ai ajutat mult oricum. Îţi mulţumesc.
Ştii ceva? Îmi place mult lasagna.
Regina va face orice ca să îi distrugă pe Albă-ca-Zăpada şi Făt-Frumos.
Blestemul trebuie rupt cu orice preţ.
E frumos.
E ultimul copac fermecat din tot regatul.
Da, pot face un garderob frumos din el.
Copacul are destulă magie cât să ferească de blestem doi oameni.
Înainte să lovească blestemul şi Albă-ca-Zăpada să nască,
ea şi prinţul vor intra în garderob şi vor călători departe,
într-un loc fără magie, unde Albă-ca-Zăpada poate naşte în siguranţă.
Când fiica ei va împlini 28 de ani, poate începe lupta împotriva reginei.
Înţelegi de ce e vital să duci treaba la capăt?
Pinocchio nu a fost mereu om.
Când loveşte blestemul şi îi pierdem pe cei dragi,
el va fi iar din lemn, nu-i aşa?
Mă tem că nu ştiu să-ţi răspund.
- Îl sperii pe băiat. - Nu.
Îţi fac garderobul cu o condiţie.
Pinocchio trebuie să ocupe al doilea loc din el.
Nu te poţi târgui aşa când tot regatul e în pericol!
Dacă nu fac asta, îmi pierd fiul. Poate pe vecie. Nu pot risca.
Albă-ca-Zăpada poate creşte copilul fără soţ.
Geppetto, gândeşte-te ce exemplu îi dai lui Pinocchio.
Oi fi tu conştiinţă, dar nu ai dreptul să-mi spui ce să fac.
- Te rog, încerc să te ajut. - Aşa cum mi-ai ajutat părinţii?
Datoria ta faţă de mine nu poate fi plătită nicicând.
Dar un început ar fi să nu te bagi.
Înţelegi?
- Da. - Bine.
Ori merge şi Pinocchio, ori nu merge nimeni.
Ce le spunem Albei-ca-Zăpada şi prinţului?
Spuneţi-le că magia copacului poate feri un singur om.
Ne învoim? Sau nu?
E un copac fermecat.
Învelitoarea făcută din lemnul lui ţine Blestemul la distanţă.
- Poţi confecţiona aşa ceva, Geppetto? - Voi lucra împreună cu fiul meu.
Vom birui. Trebuie să avem credinţă.
Există totuşi un neajuns.
Deşi e o vrajă puternică, are limite.
Copacul poate feri de rele un singur om.
Trebuie să alegeţi.
August, îmi spui unde mergem şi cum mă va ajuta să înving?
Mergem într-o excursie, ca să-ţi spun povestea cuiva.
- A cui? - A mea.
IEŞIŢI DIN STORYBROOKE
- Ţi-a plăcut? - Cea mai bună lasagna mâncată vreodată.
Cred că ai mâini magice.
- Spăl eu vasele. - Nu, David!
Măcar atât pot să fac.
M-ai salvat de chemat tractările şi acum speli şi vasele?
Nu mi se pare corect.
Nu mi-a fost uşor în ultimele săptămâni, iar tu mi-ai fost mereu alături.
Ce să fac, mă simt responsabilă pentru tine de când te-am găsit.
După atâta timp, nu mi-a spus nimeni povestea.
- Ce poveste? - Despre cum m-ai găsit.
Probabil pentru că doar eu o ştiu.
Am stat la muncă până târziu.
Era o seară geroasă, cred că erau cam -20 ̊C.
Conduceam spre casă şi mi-am dat seama că mi-am uitat mobilul la birou.
Mă gândeam să nu mă întorc, că nu am nevoie de el.
Dar ceva m-a îndemnat să fac totuşi cale întoarsă.
Şi atunci m-ai văzut?
Zăceai inconştient pe marginea drumului. Erai rece ca gheaţa.
Dacă te-aş fi găsit zece minute mai târziu, nu mai erai în viaţă.
E uimitor, nu?
Dacă nu mi-aş fi uitat telefonul, n-aş fi fost pe drum în acel moment.
Da, e ca şi cum...
...universul ar fi vrut să mă găseşti.
Scuze, sper că nu ai crezut altceva.
- Nu, scuze. M-am lăsat furată de moment. - Nu e cazul să te scuzi. Noi...
Relaţia dintre noi e ideală acum.
Îţi mulţumesc din nou pentru masă.
- Nu! - Fă ceva, Înţeleptule!
Totul va fi bine. Garderobul e aproape gata. Rezistă încă un pic.
- Situaţia s-a schimbat. - Cum adică?
Albă-ca-Zăpada va naşte mai repede. Salvatoarea vine acum.
Pinocchio nu poate merge. Mama trebuie să meargă cu fiica.
Trebuie păzită. E un tărâm fără magie.
Va avea nevoie de îndrumare, ca să creadă în destinul ei.
- Merge cu mama ei. - Ne-am învoit.
Nu e timp de ceartă. Va arunca Blestemul.
Mă întorc la zâne pentru ultimele pregătiri.
Neapărat să-i spui Albei-ca-Zăpada.
Copilul ei e speranţa, cea care ne poate salva.
Şi băiatul meu? Ce se va întâmpla cu el?
Să aveam credinţă că, într-o bună zi,
Salvatoarea ne va înapoia tot ce vom fi pierdut.
Îi spunem Albei-ca-Zăpada?
Nu.
Intră în garderob, băiete.
Geppetto, nu se poate! Salvatoarea are nevoie de mama ei.
Nu, are nevoie de un protector,
cineva care să o facă să creadă în destinul ei.
- Băiatul meu poate face asta. - Nu înţeleg. Tată, zâna a spus...
Nu-mi pasă ce a spus. Contează doar să fii tu în siguranţă.
Dar mi-ai spus să fiu sincer. Mi-ai spus să nu mint.
Uneori trebuie să minţim ca să-i protejăm pe cei dragi nouă.
Să ai grijă de copil pe noul tărâm. Trebuie s-o protejezi.
Nu vreau să plec şi să te părăsesc.
Pinocchio, aminteşte-ţi mereu ce a spus Zâna Albastră.
Peste 28 de ani, trebuie ca Salvatoarea să creadă.
Promite-mi că vei face asta. Doar aşa ne vom revedea.
- Promit. - Foarte bine.
Vor fi multe tentaţii în noua lume.
Dar dacă rămâi curajos, sincer şi generos, nu vei da greş.
Mă vei regăsi. În acea zi te voi privi cu mândrie.
Vei fi un bărbat deosebit, fiule.
- Ce mama naibii e asta? - Pare un bistrou.
Nu-ţi bate joc, nu sunt personaj de carte. Ce căutăm aici?
Cred că ştii.
Ai mai fost aici.
Este bistroul unde ai fost adusă când ai fost găsită.
Ai găsit un articol despre mine. Şi ce?
- Parcă excursia avea legătură cu tine. - Are. E povestea mea.
- Şi e şi povestea ta. - Cum adică?
Băiatul de şapte ani care te-a găsit...
...eram eu.
Să ai grijă de copil pe noul tărâm. Promite-mi că vei face asta.
- Doar aşa ne vom revedea. - Promit.
Ce căutăm în pădure?
Toate răspunsurile căutate se află în locul unde te-am găsit.
Nu eşti copilul care m-a găsit. Am fost găsită pe marginea străzii.
De ce crezi asta? Fiindcă aşa ai citit în ziar?
Poate băiatul ăla de şapte ani a minţit în legătură cu locul în care te-a găsit.
Cred că mă minţi acum, în legătură cu tot.
Aşa că nu te mai ascult.
Când te-am găsit, erai înfăşurată într-o pătură.
Avea numele tău brodat pe ea.
Asta nu scria în articol, nu? Cum aş fi ştiut altfel?
Bine.
Să spunem că tu ai fost. De ce ai minţit în legătură cu locul?
- Ca să te protejez. - De ce?
De ăla.
- De un copac? - Ai citit cartea lui Henry, nu?
Ştii despre Blestem şi despre rolul pe care îl joci tu?
Ăsta e adevărul, Emma. Amândoi am ajuns în lumea asta...
...în acest copac.
Vrei să cred că eşti personaj de basm?
- Pinocchio. - Da, corect. Aşa se explică minciunile.
Ai adăugat povestea în cartea lui Henry.
- Am vrut să afli adevărul. - Adevărul e că eşti nebun.
Şi nici măcar nu minţi bine. De ce nu ai scris şi finalul poveştii?
Pentru că ăsta e finalul, îl scriem chiar acum.
- Şi cum se termină povestea? - Vei crede.
Nu se va întâmpla.
Emma, aşteaptă!
Ce ai la picior?
- Am dat greş. - Despre ce vorbeşti?
Nu contează, nu mă crezi oricum.
Crezi că mă faci să-mi fie milă de tine şi se va schimba ceva? Te înşeli.
Nu-mi bat joc de tine.
Chit că mă crezi sau nu, ăsta e adevărul. Sunt bolnav.
E puţin spus...
Ai fost vreodată în Phuket? E superb, e o insulă uimitoare.
Plină de plăceri, un loc unde poţi să te pierzi.
Acolo eram când ai decis să rămâi la Storybrooke.
De unde ştii când am decis asta?
Pentru că la ora 08.15 m-am trezit cu durere în picior.
Asta înseamnă ora 20.15 la Storybrooke. Îţi sună cunoscut?
Atunci a început timpul să curgă iar.
Trebuia să-ţi fiu alături, dar nu ţi-am fost.
Eram în cealaltă parte a lumii
şi mi s-a adus aminte în mod dureros că nu mi-am făcut datoria.
Dacă acel copac nu te face să crezi, poate asta te va convinge.
Ce dovedeşte asta?
- Uită-te! - Mă uit, August.
- Nu îl vezi, nu-i aşa? - Ce să văd?
Negarea ta e mai puternică decât credeam. Te împiedică să vezi adevărul.
- Cineva o ia razna. Nu eu. - Nu vrei să crezi.
După tot ce ai văzut, de ce nu vrei să crezi?
De ce contează pentru tine?
Pentru că eu, oraşul, toţi avem nevoie de tine!
- Nu vreau să aibă nevoie de mine. - Păcat, aşa stau lucrurile.
Sunt răspunzătoare de fericirea tuturor? Ce porcărie!
Nu am cerut aşa ceva şi nu vreau!
Cu puţin timp în urmă nici pe Henry nu îl voiai.
Dar a venit la tine şi acum lupţi pentru el.
Pentru el, doar atât pot să fac. Nici asta nu reuşesc.
Acum trebuie să-i salvez pe toţi? E de-a dreptul ridicol.
Nu vreau aşa ceva.
Ghinion, asta nu schimbă adevărul.
Eşti singura noastră speranţă.
Atunci v-aţi ars toţi.
Nu plânge, Emma. Uită-te la mine.
E mai bine, nu?
Uneltele sunt ale tale?
Încercam să repar leagănul, ca să nu cadă şi să se lovească.
Să nu mai atingi nimic din casă! Nimic nu îţi aparţine.
Da, domnule Raskind.
Eşti bine?
Poţi păstra un secret?
- De unde îi ai? - I-am furat din sertarul cu ciorapi.
Putem să ne cumpărăm bilete de autocar.
- Plecaţi? Când? - Acum. Vrei să vii cu noi?
I-am promis tatei că am grijă de Emma. Poate să vină şi ea? Te rog.
Nu ne putem îngriji de un bebeluş.
Vrei să rămâi aici tot restul vieţii? Treaba ta.
Stai!
Îmi pare rău, Emma.
Să testăm...
Fii atent. Da, gândeşte-te...
Aşază mecanismul pe ax şi apasă arcul.
- Cine te-a învăţat? - Tatăl meu.
Te-a învăţat bine, presupun că e mândru de tine.
Nu ştiu ce să zic.
Nu cred că am ajuns aşa cum îşi dorea el să fiu.
- Ai încercat să-ţi răscumperi greşeala? - I-am promis ceva cu mult timp în urmă.
Când am ajuns să mă ţin de promisiune, cred că era prea târziu.
Dar ţi-ai respectat promisiunea.
Ţi-ai înţeles greşeala şi ai încercat s-o repari.
Asta e important.
Dacă aş avea un fiu, pentru mine ar fi de ajuns.
Cred că ţi-ar prinde bine un ajutor.
Mă descurc.
Ce ai zice...
...să iei un ucenic?
- Nu te pot plăti. - Nu-i nimic.
Vreau doar să repar lucruri.
Intră.
Mi-a făcut probleme de când l-am luat, ţii minte când.
Cod roşu! Henry?
- Ce e, Emma? - Trebuie să vorbim.
- Despre Operaţiunea Cobra? - Nu, despre noi. Ne vedem afară.
Dacă mă vede mama aici cu tine, se înfurie rău.
Trebuie să te întreb ceva important.
Vrei să pleci de la Regina? Vrei să vii să locuieşti cu mine?
Mai mult decât orice altceva.
- Atunci pune-ţi centura. - De ce? Unde mergem?
Plecăm din Storybrooke.