Din episoadele anterioare...
- Blestemul e rupt? - Aşa se pare.
- De ce mai suntem aici? - Întunecatul te invocă!
- Ce a fost ăla? - Un Spectru.
Dacă nu poate fi ucis, ce propui?
Va deschide un portal spre ţinutul nostru. Trimitem Spectrul acolo.
- Vine! - Regina!
- Nu! - Nu!
- Ce e acolo? - Ceva ce a adus Spectrul aici.
Ceva ce l-a ucis pe prinţul nostru.
IEŞIŢI DIN STORYBROOKE
Asta, domnilor, e misiunea noastră. Marea barieră a existenţei noastre.
Mai e acolo? Trebuie să investigăm graniţa.
Am pregătit paie. Cel care trage paiul scurt trece graniţa. Trageţi!
Dacă blestemul e rupt, trecem, nu? N-ar trebui să fie o problemă.
Acum, că magia s-a întors, ar putea fi mai rău.
- Am putea să ne dezintegrăm. - Hai acasă.
Băieţi! Suntem Garda Regală! Piticii loiali lui Albă-ca-Zăpada!
Să-i dovedim prinţului ce putem!
Trebuie s-o facem. Să vă văd mâinile!
Tu eşti, Hapciu.
- Dacă am împinge o ţestoasă întâi? - Ce Dumnezeu...
Hapciu, eşti bine?
Hapciu!
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
Băiatul meu... Bietul meu băiat!
Dacă vă căutaţi o rudă, veniţi la masă.
Dacă aveţi nevoie de consiliere, apelaţi la dr Hopper.
Dacă Spectrul v-a stricat casa, avem paturi la şcoală.
Oamenii s-au panicat, nu ştiu ce să facă.
O să fie bine, trebuie doar să ne păstrăm calmul.
Sunt sigură că prinţul ia măsuri.
Povesteşte-mi despre ăsta.
Mă mir că n-ai bodyguarzi înarmaţi cu tine.
N-am nevoie. Ştim amândoi că lumea te aşteaptă să-ţi ia capul.
- Cine o să rişte să mă atace? - Fă cum crezi.
Dar eu cred că trucul cu tapetul a fost o anomalie.
Dacă ţi-ai fi recăpătat puterile, oraşul ar fi scrum.
Ai probleme cu magia, nu?
Eşti în viaţă doar pentru că aşa vrea Henry.
Jobenul ăsta...
E jobenul care ţi i-a luat pe cei dragi.
- De unde îl ai? - Am uitat de mult.
Ştii ceva?
Poate ar trebui să te ocupi mai puţin de jobene
şi mai mult de fiul meu.
Da, că tu ai avut mare grijă de el.
Nu accept sfaturi despre copii de la un om
care şi-a pus fiica într-o cutie şi a expediat-o în Maine.
Am nevoie de familia mea! Trebuie să le putem urmări prin magie.
Unde? În vidul care le-a tras înăuntru?
Şi succes la folosirea magiei! Cum spuneai, aţi fi scrum.
Eşti frustrată, aşa-i?
Aşa-ţi trebuie. O meriţi pe deplin.
Aşa, întărâtă-mă, Făt-frumos.
Acum nu am magie şi nu-l am pe fiul meu.
Când o să am puteri, o să-l am şi pe fiul meu, şi n-o să-ţi fie moale.
Dacă trebuie să foloseşti magia ca să-ţi păstrezi fiul, nu e al tău.
Hai, Rosinanta! Aproape am scăpat!
Credeam că am terminat cu prostiile astea.
Bună, mamă. Ce răutăţi ai mai făcut?
N-am făcut nicio răutate, dragă. Doar o vrajă-barieră.
Care să te ţină acolo unde ţi-e locul.
- Nu pot să plec? - Nu singură. Nu fără rege.
Am mai discutat asta.
În două zile, o să fii măritată. O să fii regină.
După aceea, vei fi liberă să pleci. Alături de el.
Mamă, nu vreau să mă mărit cu regele. Nu vreau viaţa asta!
Te temi să ai atâta putere.
Nu vreau putere. Vreau să fiu liberă!
Puterea înseamnă libertate.
Să n-ai nicio grijă. O să te îndrum eu.
Henry!
- Ai văzut-o pe Zâna Albastră? - Nu, dar toţi te caută pe tine.
Ştim unde e Rum... domnul Gold?
- Regina are puteri? - Îmi caut băiatul!
- Sigur plănuieşte ceva. - Auzi...
Acum putem să le facem curte călugăriţelor?
- Nu ştiu. Zână! - Nu spune că am întrebat eu.
Să găsim un copac, poate le urmărim cum am trimis-o pe Emma.
E posibil, dar fără praf de zâne care să ne ghideze...
Nu, n-am speranţe.
Vei găsi o cale. În carte, mereu e rău de tot înainte de veştile bune.
Veşti proaste! Am veşti groaznice!
Am fost la graniţa oraşului. Zi-le cine te crezi, Hapciu.
Nu-mi mai spune aşa!
Sunt Tom Clark, patronul farmaciei. Ce se întâmplă?
Dacă treci graniţa, îţi pierzi iar memoria.
- Şi nu-ţi revine când te întorci? - Dacă era aşa, erau veşti proaste?
Dacă plecăm, rămânem cu identitatea de când am fost blestemaţi.
- Ştim să fi plecat cineva? - Oare mama ştie?
- Unde e mama acum? - E posibil să fi păţit aşa. Şi...
- Te ajut! - Nu ne lăsa baltă!
- Ce facem? - Oameni buni!
Ne vedem aici în două ore şi vă spun ce plan am.
- Care e planul? - Nu ştiu.
Dar am două ore să mă gândesc.
Hai odată!
Aprinde-te, lua-te-ar naiba!
Regina? M-am gândit că poate vrei să discutăm.
- A, chestia cu conştiinţa. - Cu asta mă ocup.
- N-am chef. - Foarte rău, pentru că...
Cred că te-ar ajuta dacă te-ai gândi ce te doare. Te-ai cunoaşte mai bine.
Mă cunosc deja.
- Ce părere ai, Albă-ca-Zăpada? - E foarte frumos.
Nu, draga mea, tu eşti frumoasă.
- Ce e ăsta? - Ăsta? E al meu.
E frumos! De unde-l ai?
Daniel mi l-a dat.
Grăjdarul. Cel care te-a părăsit.
- Nu m-a părăsit. - Poftim?
- A fost ucis. - Nu...
A fost ucis pentru că tu n-ai ştiut să ţii un secret faţă de mama.
Dar a spus... A spus că o să te ajute!
Mama corupe sufletele tinere.
Dacă erai mai puternică, nimic din toate astea nu s-ar fi întâmplat.
E frumos! De unde-l ai?
Nu-mi amintesc.
Tati, nu ştii ce-mi face mama!
Mă transformă într-o versiune a ei. Trebuie să plec!
Să pleci? Dar mâine e nunta, copilă.
Nu vreau să mă mărit cu regele, ţi-am spus.
- Sigur nu sunt doar emoţii? - Tati, nu sunt emoţii.
E... e o nebunie!
Sunt mânioasă tot timpul. Mă scoate din minţi!
Vrea să-ţi ofere tot ce n-a avut ea.
Nu vreau viaţa ei! Vreau viaţa mea.
Cum a ajuns aşa?
A fost un bărbat... Mă rog, nu chiar un om.
Cineva pe care Cora l-a cunoscut înainte de mine.
El i-a adus magia, i-a dat cartea aia de vrăji.
El a făcut-o cum e acum.
- Cum îl chema? - Nu ştiu, Cora nu vrea să spună.
Dar cartea e a lui.
Biblioteca e sub turnul cu ceas.
Ai închis-o, mai ştii? Când încă mai aveai puteri.
Am nevoie de carte! Îmi vreau fiul înapoi.
Care carte? Deci aici s-a ajuns?
- Ai nevoie de ajutorul mămicii? - Dă-mi cartea!
Chiar ai nevoie să citeşti din ea ca să-ţi recapeţi magia, drăguţă?
Relaxează-te, poate vine de la sine.
Nu am timp. A mers o dată. Ştiu că pot.
Am nevoie doar de o scurtătură.
Nici eu n-am timp.
Pleacă! Te rog.
Ca să vezi!
Rugăminţile tale şi-au pierdut puterea.
Problema rămâne.
Nu e în interesul meu să-ţi redau magia.
Ştii ce altceva nu e în interesul tău?
Să afle toată lumea că Pădurea Fermecată există încă.
Să ştie că tu şi eu am păstrat acest mic secret.
Plănuieşti tu ceva. Şi nu implică întoarcerea acasă.
Ai grijă, drăguţă. Astea sunt vrăji adevărate.
O să te solicite.
Nu-mi pasă dacă albesc de la ele. Îmi vreau fiul înapoi.
- Măi să fie... - Ce?
Când ţii cartea aia aşa... Ştiu că ţi-am spus că nu-i semeni.
Dar acum... acum văd asemănarea.
Rumplesh stiltsk... Rumplestiltskin, te invoc...
Nu aşa se spune, drăguţă.
Dar nu era nevoie să spui nimic.
- Ce eşti tu? - Ce?
Ce întrebare nepoliticoasă! Nu sunt un "ce".
Îmi pare rău, nu prea ştiu ce fac.
Asta se vede clar. Permite-mi să mă prezint.
Rumplestiltskin.
- Şi eu sunt... - Regina, ştiu.
- Ştii? - Sigur că da.
Datorită mamei, Cora. Tu ai învăţat-o.
Legenda mi-a luat-o înainte.
Lumea spune că semăn cu ea când era tânără.
Serios? Nu mi se pare.
Nu, nu de-aia te cunosc.
- De unde mă ştii, atunci? - Te cunosc de mult, drăguţă.
A trecut ceva vreme. Dar ştiam că ziua asta va veni.
O aşteptam.
Şi mă bucur că am ajuns acolo unde trebuie.
- Unde anume? - Împreună.
Cetăţeni din Storybrooke!
Ştiu că suntem iar captivi şi perspectiva pare întunecată.
Dar, de fapt, nu e.
- Zi mai departe, era bine. - Nu, nu era.
Eu mă luptam, Albă-ca-Zăpada era cu discursurile.
- Mi-l arăţi puţin? - Da.
Cred că ştiu ce este.
E jobenul Pălărierului Nebun. E un portal între lumi.
- Pălărierul Nebun? - Ai auzit de el?
Nu, adică da. Ca Făt-frumos, nu-l cunosc.
Dar David a citit Alice în Ţara Minunilor la şcoală.
Trebuie să-l repar. Cine e Pălărierul? Cine e aici?
Nu ştiu, poate o să vină la Centrul de Criză.
- Ai putea să întrebi după chestie. - Care chestie?
Întâlnirea. La care ne spui planul tău.
Mai ştii, discursul tău?
Da. Mă întorc ca să-l ţin.
Bunicule! Lasă-mă să te ajut. Blestemul s-a desfăcut datorită mie.
Lasă-mă să te ajut! Sau nu...
Când am luat panoul cu "Închis",
- ...se pare că am dat banii degeaba. - Aşa se pare.
Îmi pare rău de soţia şi fiica ta.
Dar dacă le vrei înapoi, mă tem că salturile prin portaluri mă depăşesc.
Sigur că da.
Ce e zarva de afară?
Avem o mică problemă cu trecutul graniţei.
- Hai, zi-mi. - Am venit să cumpăr ceva.
- Ca să găsesc pe cineva. - Ca o hartă?
Ca inelul pe care mi l-ai dat s-o găsesc pe Albă-ca-Zăpada.
Da, ceva magic.
- Pe cine urmăreşti? - Nu-ţi spun.
Ai ceva de-al ei?
- De-al persoanei în cauză? - Da.
- Îmi arăţi? - Nu.
Toarnă asta pe obiect şi apoi urmăreşte-l.
Atât de simplu, că şi David Nolan e în stare.
- Ce vrei în schimb? - Să mă laşi în pace.
- Ce-ţi pasă ţie de David Nolan? - De Făt-frumos îmi fac griji.
Aş vrea să-mi promiţi că nu te bagi în treaba mea.
Bine, atunci vreau acelaşi lucru de la tine.
Nu ne băgăm unul în treaba celuilalt.
Mulţumesc că ai cumpărat de la mine.
Ce se întâmplă când încerci să treci graniţa?
Uiţi tot din viaţa noastră de dinainte.
Se pare că suntem blocaţi aici.
Da, ştiu totul despre tine, draga mea.
Te-am ţinut în braţe.
Erai mai mică şi mai uşor de ţinut.
Eu şi familia ta avem legături strânse.
Şi în trecut, şi în viitor.
- Atunci poţi să mă ajuţi? - S-ar putea.
Ce vrei? Putere? Să-ţi moară duşmanii?
- Să-ţi moară prietenii? - Nu. Nu vreau să fac rău nimănui.
E greu de crezut că eşti din aceeaşi familie.
Atât de bună. Atât de blândă.
Atât de... puternică.
Ai putea face atât de multe dacă ţi-ai da voie.
Dar nu ştiu cum.
Dă-mi voie să-ţi arăt eu.
- Cum ai... - Prin magie. Te poate elibera.
Nu vreau să fac asta. Nu vreau să folosesc magia. Asta face ea.
- Nu vreau să ajung ca ea. - Nu, sigur că nu.
Dar asta e frumos la darul meu. Nu e nevoie să ajungi ca ea.
O s-o fac pentru tine.
Ce este?
Un portal. Un pasaj între ţinuturi.
Acesta e un portal către o mică lume enervantă.
Mie nu mi-e de niciun folos, dar pentru tine e perfect.
Nu cred că o s-o mai vezi vreodată.
Nu trebuie decât s-o împingi puţin.
Întrebarea e, eşti în stare?
Hei!
Mulţumesc! Nu m-a auzit nimeni.
Eşti teafăr? Bine. Asta înseamnă că putem vorbi.
Hai, bunicule, răspunde... Hai...
Aveţi răbdare, sunt sigur că ajunge dintr-o clipă în alta.
Bunico, chiar îţi trebuie aia?
Ăsta e un oraş nelegiuit, Ruby. Sigur că-mi trebuie.
- Mai sună-l o dată. - Nu răspunde.
Ce mulţi aţi venit!
Nu era necesar atâta tam-tam. Sunt doar eu.
Regina, gândeşte-te ce faci.
- Gândacule... - Hei!
Ce drăguţ!
Ce vrei?
Pe mine. Mă vrea pe mine.
Bine. Vin cu tine. Dar lasă-i în pace.
Aşa, băiatul meu...
- Poţi să mă bagi prin el? - Nu.
Poţi să le aduci înapoi? Poţi s-o faci să meargă?
- Dacă ai şti... - Bine.
Aveai în maşină jucării pentru fetiţe.
Ai o fiică pe care-o iubeşti.
Şi eu la fel. Şi o soţie.
Şi sunt undeva în Pădurea Fermecată sau în neant.
Nu ştiu, dar o să le aduc înapoi.
Sunt în Pădurea Fermecată, sigur. Dar nu pot ajunge acolo.
- Există încă? - Da. Dar nu putem merge acolo.
- Deci nu vrei să mă ajuţi. - Sunt un călător.
Şi mi-aţi distrus portalul. Aşa că, ghinion.
Eu am rămas şerif aici,
aşa că pot să te închid într-o celulă până găseşti o cale.
Atunci o să fim amândoi blocaţi aici.
Cu două vieţi în minte. Mai blestemaţi ca oricând.
Două vieţi în permanent conflict.
Durere dublă. Suferinţă dublă.
- David, stai! - Dă-te!
- Regina îl are pe Henry. - El are calea!
- Ea îl are pe Henry şi ne ameninţă. - L-a luat pe Henry?
Da, la adunarea la care tu n-ai fost.
Are puteri, oamenii s-au panicat! Vor să plece. Vor pierde tot!
Întâi trebuie să-l prind pe el.
El le poate aduce pe Emma şi Albă-ca-Zăpada.
Unde să le aducă?
Oraşul ăsta e pe cale să explodeze. Trebuie să faci ceva!
Nu vreau să crezi că lucrurile vor fi iar ca înainte.
Henry!
Nu te zbate, scumpule. O să-ţi intre vreo aşchie în piele.
Cât timp o să mă ţii închis aici? Până mă fac mare?
Henry, te-am salvat pentru că te iubesc.
Deci sunt prizonier pentru că mă iubeşti? Nu e drept.
Ştii de unde vin eu? Locul ăla nu era drept.
Dintre toate locurile, ăsta e cel mai drept.
Ai distrus vieţi.
- Le-ai gonit pe Mary şi Emma. - A fost un accident.
Felul cum m-ai tratat pe mine n-a fost.
Ai făcut să nu mă creadă nimeni. M-ai făcut să cred că sunt nebun.
O să fie altfel acum. Henry, poţi să afli toate secretele.
Poţi să trăieşti într-o casă unde există magie.
Uite ce am putut să fac!
Şi te pot învăţa şi pe tine. O să poţi face asta, şi nu numai.
Poţi să-ţi chemi prietenii aici când vrei tu.
Şi poţi să le arăţi cartea ta.
Nimeni n-o să vrea să vină aici. Se tem de tine.
Poţi să-i faci să nu se teamă.
Poţi să-i faci să te iubească.
Nu vreau. Nu vreau să fiu ca tine.
Ce e asta?
- Nu ştiu, un cadou. - Poate e un portret.
O oglindă... Nu e tocmai un cadou personalizat.
Uneori mă întreb dacă oamenii chiar te iubesc.
Fac tot ce pot, mamă.
Îmi pare rău, draga mea. Vino încoace.
Uită-te la tine... Ai toată viaţa înainte.
Şi va fi mai frumoasă decât îţi poţi imagina.
Regele nu e un om puternic. Tu vei conduce regatul.
Măreşte impozitele, fă-ţi gardă personală,
arată-le tuturor cine deţine puterea acum.
Şi inimile oamenilor îţi vor aparţine.
- Aşa ai face tu, mamă? - Exact aşa aş face.
Problema e că eu nu vreau să fiu ca tine.
Ce faci? Crezi că e aşa uşor să scapi de mine?
Vei fi cu mine pe vecie, dragă. Pentru că sunt mama ta.
Şi eu ştiu cel mai bine.
La o parte! Avem dreptul să plecăm!
Ascultaţi-mă! Ascultaţi!
Dacă treceţi graniţa, sunteţi pierduţi.
Veţi fi pierduţi pentru cei care vă iubesc.
Dar, mai rău... veţi fi pierduţi pentru voi înşivă.
Înţeleg că vreţi să plecaţi de aici.
Ştiu că e mai uşor să scapi de amintiri rele,
dar până şi amintirile rele fac parte din noi.
David cel din Storybrooke este...
...un om slab, care nu ştie ce vrea
şi a rănit-o pe femeia pe care o iubeşte.
N-aş renunţa la Făt-frumos şi să rămân doar David.
Dar ştiţi ceva? Nici invers n-aş face.
Pentru că David îmi aminteşte nu doar de ce am pierdut,
ci şi de cine vreau să devin.
Slăbiciunile şi calităţile mele, David şi Făt-frumos.
Sunt şi unul, şi celălalt. La fel ca voi toţi.
Şi natura voastră e duală. Oraşul ăsta e dual.
Suntem amândouă laturile noastre!
Rămâneţi aici şi ambele opţiuni vă sunt deschise.
Trăiţi în pădure dacă vreţi. Trăiţi într-un pantof dacă vreţi!
Sau mâncaţi burrito congelaţi şi scrieţi software.
Hai să deschidem restaurantul şi şcoala şi să ne întoarcem la treabă!
Eu o să am grijă de voi.
N-o să ne poată face rău. Nu câtă vreme trăiesc eu.
Nu dacă rămânem uniţi, cum am făcut până acum.
Şi cum o să facem în continuare.
- Pleci? - Asta am vrut dintotdeauna.
Poftim, ţi-o fac cadou. Eu n-o vreau.
Nu e cadou, a fost a mea de la început.
Înainte să pleci, răspunde-mi la o întrebare.
- Cum te-ai simţit? - Îmi iubesc mama.
Nu asta am întrebat, drăguţă.
Cum te-ai simţit când ai folosit magia?
Nu contează, n-o s-o mai folosesc.
De ce nu?
Pentru că mi-a plăcut foarte mult.
Ai descoperit cine eşti.
Ai putea să faci atât de multe acum...
dacă m-ai lăsa să-ţi arăt cum.
- Prin magie. - Prin multe lucruri.
Şi tu cu ce te alegi?
Într-o zi, o să faci şi tu ceva pentru mine.
Lasă-mă să te îndrum.
Şi n-o să devin ca ea?
Asta, drăguţă, depinde de tine.
Vreau să-l văd!
Henry, vino jos! N-o să-ţi foloseşti sabia.
- Pot să înving orice invoci tu. - Vreau să spun că nu ai nevoie.
Henry, o să te duci acasă cu David.
- Serios? - Serios.
Nu trebuia să te aduc aici. Am...
Nu ştiu prea bine cum să iubesc.
Multă vreme n-am putut să iubesc.
Dar acum, îmi amintesc
că, dacă te agăţi prea tare de cineva, nu-l faci să te iubească.
Îmi pare rău că te-am minţit.
Că te-am făcut să simţi că nu ştii cine eşti.
Dar vreau să fii aici pentru că vrei tu.
Nu pentru că te-am obligat eu. Şi nu din cauza magiei.
Vreau să-mi răscumpăr greşelile.
Ia-ţi lucrurile.
- Atunci dovedeşte-o. - Cum?
- Răspunde-mi la o întrebare. Mai e? - Ce să fie?
Pădurea Fermecată, ţinutul nostru. Mai există?
Da. Dar nu ştiu cum ne putem întoarce acolo.
Văd că tocmai te-am lansat într-o misiune eroică.
Dar vezi să ai grijă de fiul meu.
Asta pot să fac.
SERVICE
ÎN CURÂND CIZMĂRIE - SERVICII COMPLETE
- La ce vă trebuie astea? - Frate, ai pierdut ceva.
Ai nevoie de praf de zâne ca să le recapeţi.
Aşa că o să facem ce ştim mai bine.
Haideţi, băieţi, la treabă!
Hei! Există, Henry. Pădurea Fermecată există încă.
- Şi la fel şi ele. - Da.
Dar de unde ştim că au supravieţuit drumului?
O simt.
- Ce e locul ăsta? - E casa noastră.
- Parcă sunt refugiaţi. - Suntem supravieţuitori.
Emma, fugi!
Mary Margaret! Mary Margaret!
- Ce i-ai făcut? - Duceţi-le în groapă!
Nu!
Aveţi grijă. Aveţi grijă! Hai, trezeşte-te!
- Mă auzi? - Ai nevoie de ajutor?
- Cine eşti? - O prietenă.
Mă cheamă Cora.