Din episoadele anterioare...
Nu mă omori doar cu atât, drăguţă.
- Hook. - Căpitanul Hook?
- Am distrus dulapul. - Nu!
- Căutăm un portal spre Storybrooke. - Cora caută o busolă magică.
Nu urcuşul să vă îngrijoreze, ci uriaşul din vârf.
Cel mai mult ai rămas doi ani. Ce ţi-a plăcut la Tallahassee?
- E otrăvită. - Te iubesc, Henry!
M-ai salvat!
E un pic mai urât decât mi-l amintesc din poveste.
- Îmi aminteşte de moarte. - Încurajator...
Vă aşteaptă busola. Mergem?
Dacă boabele astea deschid portaluri,
de ce să nu luăm unul şi să mergem acasă?
- La ce ne trebuie busola? - Nu mai există boabe.
Orice poveste crezi că ştii, dragă, e greşită.
Era un tip pe nume Jack şi o vacă şi ceva cu uriaşi răi şi o comoară
- ...şi o gâscă de aur. - Sau o harpă.
Pare o poveste frumoasă, dar adevărul e un pic mai înfricoşător.
Uriaşii nu au folosit boabele de fasole pentru bine. Au jefuit toate ţinuturile.
Jack şi oamenii lui au luptat din greu şi i-au învins pe toţi, mai puţin pe unul.
Boabele au fost distruse de uriaşi când au murit.
Dacă ei nu puteau avea magia, atunci să n-o aibă nimeni.
Uriaşi răi care au făcut boabe magice care deschid portaluri.
De ce nu urcă cineva acolo să mai cultive?
Pentru că un uriaş a supravieţuit. Cel mai mare şi mai înfricoşător.
- Acum trebuie să trecem de el... - Ca să luăm busola magică.
Aşa e.
Comoara mai există încă. Şi în ea e şi busola.
Ne va ghida spre ţinutul vostru.
Cora poate deschide un portal cu cenuşa şifonierului.
Dar nu vă va găsi ţinutul fără ea.
După ce o luăm, îi furăm Corei cenuşa şi pornim la drum.
De unde ştim că nu ne foloseşti să iei busola pentru Cora?
Voi sunteţi o companie mai sigură.
Nu-mi trebuie decât să ajung acolo, cu oricine aş merge.
- Atunci ar fi cazul să urcăm. - Bun. Dar...
Am uitat să spun că uriaşul a vrăjit vrejul să respingă intruşii.
- Deci cum urcăm acolo? - Am o contra-vrajă de la Cora. Te rog.
Mulţumesc, domniţă.
Am o de-asta. Cora trebuia să vină cu mine.
Care dintre voi, dragele mele, vrea să-i ia locul?
Puteţi să vă bateţi între voi. Nu vă temeţi să puneţi suflet!
DEMOLĂRI
PORTLAND, OREGON CU 11 ANI ÎN URMĂ
Impresionant! Dar puteai să-mi ceri cheia.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
- Condu, e-n regulă. - Ţi-am furat maşina, poţi fi în pericol.
- Neal Cassidy. - Nu-ţi spun numele meu.
N-am nevoie de el ca să fac să fii arestată în timpul furtului.
- Emma. Swan. - Frumos nume!
Locuieşti acolo sau aşteptai să-ţi fure cineva maşina?
- Hai să bem ceva şi-ţi spun. - Ce?
Uită-te la drum!
Nu beau cu tine. Poate eşti un pervers.
Poate sunt, dar tu eşti sigur hoaţă.
- Am spus că-mi pare rău. - De fapt, n-ai spus.
- Fir-ar... - De-aia am zis să ţii ochii pe drum.
Scoate şurubelniţa.
Permisul şi talonul, vă rog.
- Bună! - Scuze, dle poliţist, e maşina mea.
O învăţ pe iubita mea cum se conduce o maşină cu schimbător.
- Are multe de învăţat. - Ştiu.
Dar ştii cum sunt femeile.
Bine, de data asta aveţi doar avertisment.
Mulţumim foarte mult!
Eşti misogin cumva?
Cu plăcere. Porneşte, am avut noroc.
Noi?
Nu e nici maşina ta, aşa-i?
Am furat o maşină furată?
Deci bem ceva?
Eu ar trebui să merg. În câte războaie ai luptat?
- Am luptat! - Eu merg.
- Tu n-ai fost la război. - Noi trebuie să ajungem la cei dragi.
Eu n-am pe nimeni! Dacă eşuez, voi mergeţi mai departe.
- O să merg eu şi n-o să eşuez. - Tu eşti nouă aici.
Vreau să mă întorc la Henry. Aş înfrunta orice.
Nu mă contrazici?
- Aş rezolva ceva? - Nu.
Ai ceva care m-ar ajuta contra unui uriaş?
- Sau a lui Hook? - Hei!
Vino cu mine.
Asta e pudră de mac. Trebuie s-o inspire.
- Cât de tare e sabia ta? - Cea mai tare.
- Poate să taie vrejul cu totul? - Da.
Dă-mi zece ore. Dacă nu mă întorc, taie-l şi plecaţi.
- Albă-ca-Zăpada n-ar fi de acord. - Te rog pe tine.
Dacă nu mă întorc, du-o acasă.
Doamnelor...
În ţinutul ăsta suntem sclavii timpului şi nu mai avem.
Cu alte cuvinte, tic-tac!
- Speram să vii tu. - Dă-i bătaie.
Pune mâna acolo. Bravo, aşa.
Asta o să-ţi dea voie să urci. Dar sunt şi alte pericole.
Din fericire, mă ai pe mine să te apăr.
Nu pot să urc cu o singură mână, aşa-i?
Să nu crezi că te scap din ochi.
- Nici n-aş suporta aşa ceva. - Să mergem!
E primul tău vrej vrăjit? Pe primul nu-l uiţi niciodată.
Majoritatea bărbaţilor ar fi intimidaţi de tăcerea ta, dar mie-mi plac provocările.
- Mă concentrez. - Nu, te temi. Te temi să vorbeşti.
Să te dezvălui, să te încrezi în mine. Ar merge mai uşor dacă ai face-o.
- Cred că eşti învăţat cu neîncrederea. - Pentru că sunt pirat.
Dar n-am nevoie să-mi spui nimic, eşti uşor de citit.
- Serios? - Da.
Să vedem. Te-ai oferit să urci pentru că eşti cea mai motivată.
- Trebuie să te întorci la un copil. - Ai tras cu urechea.
Nu vrei să-l abandonezi cum ai fost abandonată tu.
- Da, am fost? - Cum spuneam, uşor de citit.
De unde ştii?
Am trăit în Ţara de Nicăieri, patria Băieţilor pierduţi.
Toţi aveau privirea asta.
Expresia pe care o ai când ai fost părăsit.
- Lumea mea nu e Ţara de Nicăieri. - Orfanii sunt orfani.
Nu prea ai avut parte de dragoste, aşa-i?
Ai fost vreodată îndrăgostită?
Nu, niciodată.
Cred că micuţului i-e foame.
- Ia-ţi ce vrei, dragă, eu întreb de drum. - Bine.
- Bună. - Bună. Ce faci?
Am făcut şi mai bine. Eu şi nevasta ne-am rătăcit.
Încercăm să ajungem la Eugene şi cred că am greşit drumul.
Poţi să mă îndrumi? Unde suntem?
Am eu faţă de ghid turistic?
- Cumpără harta şi te ajut. - Bine.
Bun. Problema ta e...
...că eşti aici, vezi?
- Chiar e o problemă. - Da.
Ia-o pe autostrada 5 spre sud, către Salem.
- E acolo. Vezi? Acolo mergi. - Bine.
- Domnule, tipul ăla fură... - Aoleu!
- Doamne! - Iubito?
-Cred că mi-a venit sorocul! - E gata?
- A luat o ciocolată... - Ce doare!
- Aveţi nevoie de ajutor? - Doamne, ce rău doare!
- Să chem Salvarea? - Am maşina în faţă.
- Doamne! - Da, ştiu, iubito. Respiră. Hai!
- Doamne! - Te furau, să ştii.
- Micuţul ne-a salvat! - Absolut. Miracolul naşterii...
- Bravo, ai luat ceva! - Mersi.
Ţi-am luat un breloc de chei.
- Îţi place? - Da!
Trebuie să plecăm.
Haideţi, copii!
Avem 20 de minute până vine camerista.
Hai!
- Faci un duş întâi? - Familia perfectă a lăsat ăsta.
- Ce e? - Un "prinzător de vise" amerindian.
Cică ţine coşmarurile departe şi-ţi lasă doar visele frumoase.
Hârtie de muşte pentru coşmaruri?
- Hai să-l păstrăm. - Şi unde-l agăţăm, în maşină?
Nu e cine ştie ce casă.
Poate e timpul să avem casa noastră.
- Vrei să spui... - De ce nu?
Suntem pe drum de destulă vreme. Hai să nu mai fim Bonnie şi Clyde.
Să ne aşezăm la casa noastră. E timpul.
- Împreună? - Nu vrei?
- Unde? În Ţara de Nicăieri? - Serios, putem!
Unde?
Unde? Îţi spun eu unde.
Închide ochii şi arată cu degetul.
Orice loc alegi, ăla o să fie casa noastră.
MOTEL "FELINARUL ROŞU"
- Tallahassee. - Avem un câştigător!
- E lângă plajă? - În Florida sunt plaje peste tot.
- Bine, Tallahassee rămâne. - Bun!
Eşti sigur? Chiar asta vrei?
Te vreau pe tine.
- Ce e ăla? - Arată ora.
- Trebuie să te duci undeva? - Putem face de cart cu rândul.
Probabil iar va trebui să mergem noaptea. Să ne odihnim.
- Eu iau primul cart. - Îţi ţin companie.
Bine.
- Când ai dormit ultima oară? - Nu prea mai dorm după ce am păţit.
Blestemul adormirii...
Singura dată când am dormit, am avut coşmaruri.
E un efect secundar. La fel am păţit şi eu.
- Serios? - Luni de zile am avut coşmaruri.
Făt-frumos, soţul meu, mă trezea când ţipam în somn.
Aprindea o lumânare, spunea că o să prindă coşmarurile.
Mă veghea până adormeam la loc.
- Chiar are un suflet frumos. - Aşa e...
Încearcă totuşi să dormi.
Te veghez eu. O să fii în siguranţă.
- Ce s-a întâmplat aici? - Aici a fost bătălia decisivă.
- Dă-mi mâna. - Ce?
- Te-ai tăiat la mână. - Nu, e bine.
Ba nu e bine.
Acum faci pe cavalerul?
Uriaşii simt mirosul sângelui. Şi eu sunt întotdeauna cavaler.
- Ce naiba e aia? - Rom. Îl irosesc pe tine.
Uite care e planul. Aşteptăm ca uriaşul să adoarmă.
Când adoarme, ne strecurăm pe lângă el în peşteră.
Acolo e comoara. Şi busola.
- Şi după aia? - După aia fugim ca din puşcă.
N-am timp să aştept să adoarmă uriaşul.
Trebuie să folosim pudra de la Mulan, să-l adormim cu ea.
- E mai riscant. - Decât să stăm să adoarmă uriaşul?
Ai dreptate.
Eşti dură.
Ai fi un pirat pe cinste.
Cine e Milah de pe tatuaj?
Cineva din trecut.
- Unde e? - A murit.
Gold...
Rumplestiltskin. Nu ţi-a luat doar mâna, aşa-i?
De-aia vrei să-l omori.
Pentru cineva care n-a fost îndrăgostit, eşti perspicace.
Poate am fost îndrăgostită. Odată.
Am gogoşi! Cu jeleu.
- Ce e? - Nimic.
Nu, ce s-a întâmplat?
Ăsta era pe perete la Poştă.
Nu ştiam că se mai face aşa.
Când s-a întâmplat asta?
La Phoenix, făceam curăţenie la un magazin de bijuterii.
Managerul era beţiv şi uita să încuie vitrina cu ceasuri de lux.
- Neal... - Am rezistat. De două ori.
A treia oară parcă şi-o cerea.
Am luat două cutii de ceasuri şi m-am urcat în trenul de Portland.
Magazinul avea asigurare.
Le-am pus într-un depozit din gară.
Sunt tot acolo, deci nu le-am furat.
- Deci ai scăpat? - Nu, n-am scăpat.
Managerul o fi fost beţiv, dar camerele erau treze.
Am crezut că au uitat de mine, dar nu e aşa.
Îmi pare rău, nu mai mergem la Tallahassee.
- Trebuie să plec în Canada. - Nu-i nimic, îmi place siropul de arţar.
- Trebuie să plec singur în Canada. - De ce?
- Dacă mă prind, ai necazuri. - Nu te prind.
De unde ştii? Crezi că graniţa se trece uşor?
- Paşapoarte false. - Costă. Maşina e furată!
Iei plăcuţa cu seria şasiului de la alta.
- Emma, nu-mi stai în dreapta 20.000... - Stai aşa!
Ce zici să mă duc să iau eu ceasurile din gară? Eu nu-s căutată.
Le vindem şi o să avem bani.
Am putea să facem ce vrem şi să mergem unde vrem, nu?
Ne schimbăm identitatea şi mergem la Tallahassee.
Deci vrei să furi ceasurile ca să mă ajuţi să scap?
Da, exact asta vreau să fac.
- Nu pot să te las să rişti totul... - Te iubesc.
Şi eu te iubesc.
- Crezi că te descurci? - Sigur mă descurc.
- Eşti gata? - Da!
Aoleu...
Hei! Prostovan mare ce eşti!
Da! Vrei să omori un om?
Vrei să omori un om?
Eu sunt cel mai rău om! Aşa că hai!
Hai! Prinde-mă!
Hook? Hook?
A adormit.
Nu te supăra, Emma, dar cred că facem echipă bună.
Hai să furăm o busolă.
Aurora! A fost doar un vis.
- Doar un vis. - A fost groaznic.
Povesteşte-mi-l. Vrei?
Hai să ne ridicăm. Spune-mi.
A fost la fel ca data trecută.
Eram într-o cameră cu pereţi roşii.
Avea perdele roşii, sângerii.
Dar nu avea ferestre sau uşi.
Nu puteam să ies, eram prizonieră.
Şi perdelele ardeau. A fost groaznic!
- E-n regulă. - Mă ghemuisem în colţ.
Şi m-am uitat în celălalt colţ.
Şi acolo, în umbră, mai era cineva.
Îi vedeam doar ochii. Se uita drept la mine.
Nu-i nimic, acum s-a terminat.
Coşmarurile vor înceta, îţi promit.
- Ale tale au încetat? - Da. Vino.
Stau cu tine până adormi la loc.
De cine altcineva să mai am grijă?
Aici şi-au depozitat cele mai mari comori.
Grămezi de giuvaieruri şi cămări pline de monede.
Hai să căutăm busola.
Ce te grăbeşti aşa?
Cât crezi că ţine praful magic de adormit?
- Habar n-am. - De-aia mă grăbesc.
Ai dreptate, draga mea. Tot ce ne trebuie e în faţa noastră.
Trenul 643, cu opriri la Cleveland...
...şi Seattle staţionează acum la peronul 1.
Vagabonzii ăia...
Prea multă lume fără căpătâi, nu crezi?
Au omorât şi toate menajerele uriaşe? Cum găsim busola?
O căutăm. Apucă-te de căutat!
Mă întreb câte comori putem coborî pe vrej.
Pe lângă busolă, evident.
- Ce naiba... - Ăsta e Jack.
- Adică Jack... - Ucigaşul de uriaşi.
- Cu scobitoarea aia? - Te-ai mira să afli ce puternică e.
Era şi timpul!
E un fir-capcană. Frumos sistem de securitate!
E o scuză plauzibilă că m-ai apucat, dar data viitoare n-ai nevoie de scuze.
Hai să căutăm busola şi să mergem acasă!
După tine!
- Slavă Domnului! - Ia să le vedem!
- Nu-s aşa multe cum credeam. - Da, dar ăsta face 20.000 $.
Douăzeci de mii?
Tallahassee?
Mă duc să mă văd cu tipul care le plasează. Iau banii şi ne vedem.
Mai ştii unde?
În parcarea de lângă şine.
La nouă fix. Ca să nu ne încurcăm.
Deci pe ăsta îl păstrăm.
Cum să nu-l păstrăm? Uite ce bine-ţi stă!
Tallahassee, iubito! Aproape am ajuns acasă.
Acasă...
Hei!
- Lasă-mă, nici măcar nu treceam pe roşu! - Nu asta e problema.
Vrei s-o protejezi pe Emma? Hai cu mine.
- Ce? - Ridică-te!
- De unde o ştii pe Emma? - Mă cheamă August.
Şi e o poveste lungă, dar crede-mă, vrei s-o auzi.
Bine, August. Deci nu eşti poliţist. Cine eşti? Ai două minute.
Să spunem că sunt îngerul păzitor al Emmei.
Îngerul păzitor? Cam jalnică treabă ai făcut.
O caut pe Emma de doi ani.
Şi când o găsesc, jefuieşte buticuri cu un pierde-vară.
Cine a făcut treaba jalnică?
Sunt cel mai bun lucru din viaţa ei. Doi ani? Unde ai fost restul vieţii ei?
Nu sunt perfect. Lumea asta e plină de tentaţii.
Şi se pare că nu prea ştiu să spun nu. Dar acum sunt aici.
- Cine eşti? - Am crescut împreună la casa de copii.
Mă gândeam că e în siguranţă în sistem, dar acum, că a ieşit...
Am promis că o să am grijă de ea.
Noi am promis că avem grijă unul de altul.
O iubeşti! Foarte bine.
- Atunci trebuie să faci ce e bine. - Asta încerc.
- Atunci părăseşte-o. - Niciodată!
Are un destin special şi tu... Viaţa asta...
Trebuie s-o îndepărtezi de ea.
Crezi în magie?
Să înţeleg că tu crezi.
O să crezi şi tu. Ai încredere în mine.
O să-ţi arăt ceva care o să te facă să-ţi schimbi perspectiva.
Când o să vezi ce am aici, o să mă asculţi.
Şi o să crezi fiecare cuvinţel.
Da, sigur...
Bine, te ascult.
Există un blestem şi trebuie desfăcut.
Emma e cheia.
Eu am fost însărcinat s-o ţin pe drumul cel bun.
Şi tu, amice, tocmai ai fost prins la mijloc.
O să-ţi spun o poveste.
Şi la sfârşit, va trebui să iei o decizie.
O să faci ce trebuie sau nu?
Eşti pregătit?
Abonatul apelat nu poate fi contactat.
Dacă aţi greşit numărul...
- Sigur e o greşeală. - Dacă nu cumva te-a păcălit.
- Mâinile sus, domnişoară! - De ce?
- Ai bunuri furate. Te-a lăsat cu ele. - N-am nimic!
Îmi pare rău că-ţi spun asta, dar iubitul tău s-a cărat. Probabil e în Canada deja.
Ne-a sunat şi ne-a spus să verificăm camerele de supraveghere de la gară.
Dă-mi ceasul. Acum!
Îţi ştii drepturile?
Da.
Bravo. Întoarce-te!
- Unde sunt celelalte ceasuri? - A plecat cu ele. Nu le mai găsiţi.
Hai să mergem.
- Deci e pe aici, pe undeva. - Aşa se spune.
Ţine-mă să urc, dragă.
Ca să nu văd ce furi? Nu, ridică-mă tu pe mine.
Încearcă ceva nou, dragă. Se numeşte încredere.
Urcăm repede, amândoi. Cine ştie cât mai e până...
Cineva s-a trezit.
Repede, bagă-te sub ceva!
Hook!
VANCOUVER, CANADA DUPĂ DOUĂ LUNI
A trecut ceva!
- Unde-ai fost? - Am încercat să-mi pierd urma.
N-am reuşit.
- Voiam să vorbim despre Emma. - Sper că n-ai luat legătura cu ea.
Dacă aş şti că e bine... aş putea să merg mai departe.
- E bine? - O să fie. A luat 11 luni.
Eu trebuia să fiu închis, nu ea.
Nu. Am discutat asta. O să fie bine.
- Cum? - E la un penitenciar de minimă securitate
şi, nu, nu-ţi spun la care.
O să iasă şi o să fie bine.
Ţine-ţi promisiunea, stai departe de ea şi o să fie bine.
Va putea să facă ce trebuie să facă.
Dacă nu pot fi alături de ea, promite-mi că o să fii tu.
Îţi promit.
Atunci fă ceva pentru mine.
Am reuşit să vând ceasurile.
Nu mă judeca, îi dau tot ei.
Şi maşina... Are un număr nou de şasiu, e în legalitate şi...
Aşa simt că sunt alături de ea.
Nu de bani are nevoie pentru ce o aşteaptă.
Poţi să i le dai, te rog?
Sigur.
Încă ceva. Dacă se schimbă ceva...
Dacă-şi termină treaba sau se termină nebunia asta şi o să fie liberă...
Îţi trimit o vedere.
- Nu sunt ce crezi tu! - Eşti o hoaţă şi m-ai otrăvit.
Deci cred că eşti exact ce cred eu.
Nu! Ai o busolă... Am nevoie de ea.
Nu-mi pasă de ce ai tu nevoie!
Nu! Pentru fiul meu! Ca să-mi salvez fiul!
Tu nu ai... nu ai familie?
Nu, pentru că oamenii mi-au omorât toată familia.
Frumos sistem de securitate. Eficient.
Nu!
Văd pe faţa ta că ştii ce e.
Să ghicesc, e înmuiată într-o otravă.
Ai o busolă, de care eu am nevoie.
Oricum o să mă omori. Hai, omoară-mă.
- Nu mă cunoşti. - Îţi cunosc rasa.
Ne-au masacrat şi ne-au distrus boabele.
Eu am auzit invers.
Pentru că învingătorii au spus povestea.
Bine! Opreşte-te! Poftim.
Vezi? Nu eu sunt ăla rău.
Poate spui adevărul. Dar nu contează.
Trebuie să plec. Mai sunt de-ai tăi?
Nu. Sunt sigur.
Ce e ăsta? Un bob?
- Poate deschide un portal? - Nu. A fost distrus, la fel ca restul.
Îl port ca amintire. Un memento că toţi sunteţi ucigaşi.
Te înşeli.
- Pleacă! - De ce?
Pentru că puteai să mă omori şi n-ai făcut-o.
Îţi fac un favor. Pleacă, până nu mă răzgândesc.
- Îmi datorezi două favoruri. - Poftim?
Puteam să te omor de două ori.
Cu otrava şi când ai fost în cuşcă. Şi n-am făcut-o!
Ce vrei?
Eşti sclipitoare! Fenomenală.
Pot s-o văd? Busola.
E mai frumoasă decât se spune.
Hai, să mergem.
Ce faci?
- Hook... Nu pot... - Emma, uită-te la mine.
Te-am minţit?
Te-am adus aici, mi-am riscat viaţa ca să te ajut.
Ai busola în mână. De ce-mi faci asta?
Nu pot să risc să mă înşel.
Îmi pare rău.
Îţi pare rău? Eu te-am adus aici!
- Ţi-am găsit busola! - Eu am găsit-o!
Mă laşi aici, să mor?
- Să mă mănânce fiara aia? - Nu e fiară.
Şi n-o să mori. Am nevoie de un avans, atâta tot.
Swan! Swan!
Swan!
- Ce faci? - Nu vă apropiaţi! Emma mi-a dat 10 ore.
- Nu! - Nu! O laşi să moară?
Au trecut zece ore, e posibil să fie moartă deja.
Nu, stai...
- Nu! - Stai!
- Aşa a vrut fiica ta.
Nu-mi pasă ce spui tu, n-o să-mi pui fiica în pericol!
Opriţi-vă!
Emma!
- Eşti bine? - Două cutremure şi un salt de pe vrej...
Încă mi se mai zguduie creierul în cap.
Am făcut cum ai spus tu, nimic mai mult.
- Ai găsit-o? - Da.
- Unde e Hook? - E "reţinut".
Hai, avem zece ore până vine după noi.
- Cum? - Îl păzeşte un prieten până atunci.
- I-ai spus să-l taie? - Da.
- Nu puteam să risc... - Ne întoarcem împreună.
Doar împreună! Ai înţeles?
- Da. - Bine.
- Acum hai să-i luăm praful Corei. - Da, să mergem acasă.
PENITENCIARUL PHOENIX, ARIZONA CU 11 ANI ÎN URMĂ
Swan? Ai o scrisoare.
Ştii pe cineva la Phuket?
Trebuie s-o deschid în faţa ta. Astea sunt regulile.
Ia uite, cheile de la o maşină!
Sper că ai maşina la care se potrivesc.
Nu e nimic altceva, nicio scrisoare.
Dar, veşti bune, o să ai maşină când ieşi.
Şi un copil. Felicitări!
Henry?
Eşti bine, stai liniştit. Eşti bine.
Am avut un coşmar îngrozitor.
- S-a terminat, gata. - Bine.
Uite, asta o să te ajute.
O lumânare?
Da. Ţin coşmarurile la distanţă.
Acum spune-mi, ce era aşa groaznic?
Eram într-o cameră...
Cu pereţi roşii.
Nu avea uşi sau ferestre.
Şi perdeaua era în flăcări.
- Şi eu eram în colţ. - Aşa.
M-am uitat prin cameră.
Şi mai era cineva acolo, care se uita la mine prin flăcări!
- M-am trezit şi... - Nu-ţi face griji.
N-a fost decât un vis urât.