Din episoadele anterioare...
Unde-i Peter?
- Nu el era lupul. - Eu am fost?
- Atenţie, Billy, era să-mi spargi lupul! - Scuze, Ruby. N-are nimic.
- Povesteşte-mi despre ăsta. - E jobenul care ţi i-a luat pe cei dragi.
Acum avem magie, trebuie să le pot urma!
Fără praf de zâne, n-avem speranţe.
Familia e totul, draga mea. Făt-frumos m-a făcut să sufăr mai mult.
Trebuie să cunoască durerea mea.
Lăsaţi târnăcoapele, fraţilor! Fac cinste la Bunicuţa.
Hai, Leroy, ratăm ora veselă.
Bunicuţa dă două mieduri la preţ de unul.
Nu e musai să fii acolo doar pentru că e "ora veselă".
Avem treabă.
Dar eşti obosit. Toţi suntem. Ne-ar prinde bine o pauză.
Făt-frumos ne-a cerut să extragem praf de zâne,
să le regăsim pe Albă-ca-Zăpada şi Emma.
Şi asta o să fac!
Unde e?
- Alea sunt... - Diamante.
Au revenit. Magia le-a adus înapoi.
Diamantele din care se face praful de zâne?
Într-adevăr. Trebuie doar să le măcinăm.
Mai ai ce-a rămas din jobenul lui Jefferson?
Ţine astea în siguranţă.
Mâine vom avea destul praf de zâne ca să-l facem să meargă iar.
- Deci Mary Margaret şi Emma... - Da, puştiule.
Le aducem acasă.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
- Noroc! - În cinstea piticilor!
- Eşti bine? - Mi-a fost şi mai rău.
- Şoarece. - Ce? Unde?
Nu, mă refeream la mine.
Am fost şoricel. Mă chema Gus.
Trăiam în cămara Cenuşăresei. Mâncam brânză şi rodeam lemne.
- Dar era mai bună brânza. - De ce-mi spui asta?
N-am apucat să vorbim de când s-au schimbat lucrurile.
Voiam să ştii cine eram acasă.
Pot să-ţi spun în continuare Billy?
Îmi spui cum vrei dacă mă laşi să-ţi fac cinste după ce termini munca.
Deja o cunosc pe Ruby. Vreau s-o cunosc pe Scufiţă.
Azi nu e un moment prea bun.
- Pentru că... - Avem planuri împreună.
Da, e seara fetelor. Eu aduc brânza.
N-are legătură cu faptul că ai fost şoarece. Are legătură cu vinul.
Bine. Poate data viitoare.
- Mulţumesc. - Văd când o fată e în dificultate.
- Pare foarte de treabă. - E complicat...
- Aia e cafea? - Nu.
Încerci să stai treaz?
Ţi-e teamă de coşmaruri?
Să nu-ţi fie. În seara asta, o să dorm în camera alăturată.
Lasă cafeaua şi ia-ţi o cană de cacao.
Felicitări, şerifule! Frumoasă petrecere.
Ce cauţi aici?
M-ai dovedit pe tărâmul celălalt, dar aici...
- Ne mai luptăm o dată. - Când vrei tu.
E un moment important pentru tine, nu?
O să-ţi aduci familia înapoi.
Cred că ţi-e greu să vezi binele triumfând.
Binele? Ce sigur pe tine eşti...
Dar eu ştiu adevărul.
Nu eşti decât un păstor care se dă drept prinţ.
N-ai fost în stare să conduci regatul şi nici oraşul ăsta.
Cetăţenii din Storybrooke cred altceva.
Deocamdată. O să mă asigur că-mi împărtăşesc punctul de vedere.
Că te văd aşa cum eşti de fapt.
Când o să termin cu tine, o să-ţi doreşti să mă fi omorât când puteai.
Oamenii din oraş ştiu cine sunt cu adevărat.
Şi m-au mai văzut învingându-te.
Dacă vrei să încerci să te pui cu mine, o să mă vadă din nou.
Aproape am terminat. Să rezolvăm cu perisabilele.
- Ce naiba e asta? - Facem o cuşcă.
Ştii pe cineva care vrea 38 de lazane congelate?
- Poftim? - Da, nimeni n-ar crede că le congelez.
Nu, stai aşa. De ce faceţi cuşcă?
Azi e prima lună plină de când s-a rupt blestemul. E vremea lupului.
Credeam că acum ştii să controlezi lupul din tine.
Da, dar cu blestemul, nu m-am transformat de 28 de ani.
Poate mi-am ieşit din mână.
Nu pot să las să se întâmple altcuiva ce a păţit Peter.
Şi scufiţa ta? Te-ar putea ajuta.
Dacă aş avea-o. Am căutat-o peste tot, chiar şi la Gold. Nu e în oraş.
- Nu cred că a fost adusă. - Ruby, te cunosc.
Am încredere. Şi Albă-ca-Zăpada avea.
Că te transformi sau nu, n-o să faci rău nimănui.
Poate. Dar nu-mi permit să risc.
- Cred că am scăpat de ei. - Albă-ca-Zăpada, stai!
Nu poţi fugi de regină!
Hai, mai sunt!
CĂUTATĂ: ALBĂ-CA-ZĂPADA PENTRU CRIMĂ ŞI TRĂDARE
A luat-o pe aici!
- A luat-o pe aici! - Condu-ne!
E-n regulă, au plecat.
N-o să înceteze niciodată, nu-i aşa?
Mi s-a rupt scufiţa!
- Trebuie să pleci departe de mine! - Nu te las aici.
E lună plină, e vremea lupului!
Doar scufiţa îmi opreşte transformarea.
E doar ruptă puţin. Poate o să funcţioneze.
Şi dacă nu? Ai văzut ce i-am făcut lui Peter!
Când lupul preia controlul asupra mea, nu-l pot stăpâni.
Te rog, Albă-ca-Zăpada, caută-ţi adăpost.
Eu o să mă duc în pădure şi o să găsesc un loc unde să mă ascund.
Pentru binele tău, trebuie să ne despărţim.
Bine. Doar în seara asta.
Ne întâlnim dimineaţă lângă pârâu
şi căutăm un loc unde să fim în siguranţă.
Poate o căbănuţă în pădure.
- De ce faci asta? - Ce să fac?
De ce eşti bună cu mine?
Ai văzut ce am făcut în piele de lup. Asta sunt!
Nu asta eşti cu adevărat.
Suntem prietene, Scufiţă.
RESTAURANT
Te-ai trezit, Ruby? Ruby...
Ruby!
Ajutor!
Hei!
Hei! Cine eşti?
Unde suntem?
Henry! Henry, trezeşte-te! E-n regulă.
Ce cauţi aici? Unde e David?
A primit un apel de urgenţă şi m-a rugat să am grijă de tine.
Mi-a spus că ai avut coşmaruri.
E-n regulă, poţi...
Asta e o arsură?
Pe aici!
- Ruby! Ruby, trezeşte-te! - Bună.
Unde sunt? Ce s-a întâmplat?
Eşti în pădure. Cred că ai dormit aici.
Nu înţeleg. M-ai băgat în cuşcă. M-ai închis înăuntru.
Congelatorul era făcut bucăţi când am venit să te văd.
- Ruby? Ruby, e-n regulă. - Nu, nu e.
Nu-mi amintesc nimic de azi-noapte. Exact de asta mă temeam.
Doamne, am făcut ceva azi-noapte?
Ruby, tot ce ştim e că ai scăpat în pădure.
N-are sens să ne imaginăm ce e mai rău.
Şeriful. Da.
Bine, vin imediat.
- Ce e? - Cineva a blocat altă maşină în oraş.
Mă duc să văd pe drum înapoi.
Stai liniştită, o să fie bine.
A funcţionat!
Hei!
- Cauţi asta? - Nu! Te rog!
- Am nevoie de ea. - De vechitura asta?
- La ce ai nevoie de ea? - Las-o!
- Dacă nu cumva te apără de ceva. - Ce tot spui acolo?
Crezi că nu recunosc un lup?
De unde ştii ce sunt?
Pentru că ştiu să recunosc o Fiică a Lunii.
Şi tu eşti ca mine?
Mă cheamă Quinn. Ţi-am simţit mirosul aseară.
N-ai avut pe nimeni cu care să vorbeşti, nu-i aşa? Care să te înveţe?
Vânătorii mi-au omorât părinţii când eram mică. M-a crescut bunica.
Şi ea ţi-a ascuns adevărul.
Te-a obligat să porţi aia.
Încă-ţi pierzi cunoştinţa, nu? Încă-ţi pierzi controlul când te transformi.
Probabil chiar ai rănit pe cineva.
Ştiu cum te simţi. Am trecut şi eu prin asta.
- Dar nu e nevoie să fie aşa. - Ce vrei să spui?
Dacă te-ai putea controla?
Şi să nu-ţi mai fie frică niciodată de ce faci?
- E posibil? - Vino cu mine.
Ce e asta, vreo şmecherie?
Era sala mare a unui castel, înainte să se scufunde în pământ.
Acum e bârlogul nostru.
- Şi ei sunt...? - Da. Suntem toţi la fel.
Vino. Anita te aşteaptă.
- Cine-i Anita? - Eu sunt.
Bravo, Quinn. Ai găsit-o, în sfârşit.
- Ce mare te-ai făcut! - Mă cunoşti?
Sunt mama ta.
Aia e camioneta lui Billy.
Minunat... Pe cine sun să ridice o maşină de remorcări?
- Ce e, Ruby? Ce s-a întâmplat? - Simt miros de sânge.
- Unde-i Billy? - Aici.
A fost lupul.
Eu am fost.
Da... Ai făcut bine că m-ai sunat.
Mă poţi ajuta? A fost doar un vis?
Ce mi-ai descris tu sigur nu e un vis.
- Atunci ce este? - Un efect secundar.
E uimitor că ai aruncat un blestem de care ştii aşa puţine.
Victimele mele nu-s menite să se trezească.
Aşa că până acum nu mi-a păsat ce se întâmplă.
Sufletele celor atinşi de blestemul adormirii ajung în Infern,
unde rămân până sunt treziţi.
Tărâmul acela este undeva între viaţă şi moarte.
Şi e foarte real.
Totuşi, chiar şi după ce blestemul este rupt,
uneori, în somn,
victimele se întorc în lumea aceea. Victimele ca tine.
Cealaltă lume îmi chinuie fiul de fiecare dată când doarme.
Dă-i ceva care să-l împiedice să meargă acolo!
Îmi pare rău, dar nu e posibil.
Pot, în schimb, să vă dau ceva
care-i va permite să-şi controleze acţiunile în lumea aceea.
Şi când cineva controlează ceva, nu mai are de ce să se teamă.
- Un pandantiv? - Îl porţi când dormi.
Când controlezi experienţa, frica se va opri.
Şi atunci, poţi să vii şi să pleci când vrei.
Totul are un preţ la tine. Ce vrei pentru ăsta?
Pentru o vizită la domiciliu? Nu ţi-ai permite preţul meu.
Dar o fac pentru Henry. E cadoul meu.
- Trebuie să fie altceva, Ruby. - Nu, eu am făcut asta. Amândoi o ştim.
Acum câteva luni, toţi credeau că Mary Margaret e criminală.
Avea nevoie să creadă cineva în ea. Eu n-am crezut.
Cu tine n-o să fac la fel.
Mary Margaret n-a omorât pe nimeni. Eu, da.
Eu ştiu cine eşti cu adevărat, Ruby, chiar dacă tu ai uitat.
Asta nu schimbă faptul că mă transform iar azi. Altcineva ar putea fi rănit.
N-ar trebui să discutăm acum.
- E-n regulă, am eu grijă de ea. - Nu. Închide-mă.
Dacă nu m-a ţinut congelatorul, poate gratiile mă vor ţine.
Nu am nevoie să fiu apărată de alţii.
Alţii au nevoie să fie apăraţi de mine.
Bunica m-a minţit
că te-au ucis vânătorii.
Te-a minţit de când mi te-a furat, când erai bebeluş.
De ce?
Pentru că n-a vrut să afli cine eşti cu adevărat.
Crede că e ruşine să fii lup.
Eu văd lucrurile altfel.
Oamenii vor să credem că noi suntem monştrii.
Şi, în clipa când îi crezi, chiar devii un monstru.
Nu eşti prima care află adevărul despre ea printr-o tragedie.
Mulţi dintre noi şi-au petrecut mare parte din viaţă suprimând lupul.
Nu ştiu cum să-l controleze.
Au doar nevoie de ajutor.
Trebuie ajutaţi să-şi accepte adevărata natură.
Singurul fel în care vei controla lupul
e să-l accepţi ca pe o parte din tine.
Şi tu poţi să mă înveţi cum?
Da, pot.
- Cum? - Începe prin a-ţi da aia jos.
Vei fi în siguranţă aici astă-seară.
- Mulţumesc, David. - Mulţumeşte-mi mâine dimineaţă.
Atunci voi fi aflat cine l-a ucis pe Billy.
Ai aflat deja.
- E chestia aia. Lupoaica. - Ieşi de-aici!
Orice ai împotriva mea, n-o amesteca pe ea.
Nu există dovezi că Ruby e vinovată.
Mi se pare că îţi laşi emoţiile să-ţi întunece judecata.
Lasă-l în pace!
Îţi aperi prietena şi rişti viaţa tuturor celorlalţi.
Ştiam că vei greşi, păstorule. Era o chestiune de timp.
- Ce vrei? - Să se facă dreptate.
Dă-mi-o şi lasă cetăţenii să-i hotărască soarta.
Niciodată! Ştiu precis cum e dreptatea ta.
Oraşul ăsta e mai mare decât crezi tu.
Dacă le spun oamenilor că-i pui în pericol ca să-ţi aperi interesele,
- ...se vor revolta contra ta. - Vom vedea.
Dacă o vrei, va trebui să te lupţi cu mine.
Abia aştept.
O să fie ceva cum n-ai mai simţit niciodată.
Acele pinilor sub tălpi. Vântul care-ţi mângâie blana.
Fraţii şi surorile tale alături. Mintea ta n-o să vrea să accepte.
O să-ţi spună că un lup îţi invadează corpul şi încearcă să te controleze.
Şi dacă vei crede măcar o clipă,
îţi vei pierde cunoştinţa şi controlul.
Ca de fiecare dată când te-ai transformat.
Dar dacă laşi lupul să se manifeste, vei vedea adevărul.
Lupul eşti tu.
Şi când vei accepta asta, în sfârşit îl vei controla.
Cât îţi aminteşti?
Totul.
În sfârşit, ai devenit una cu lupul.
Nu mai e nevoie să mă tem.
N-o să mai tremurăm de frica acestei fiare!
Ştim cine e şi unde se ascunde!
- De ce mai e în viaţă? - Da!
Pentru că o protejează un singur om. David Nolan.
Câţi mai trebuie să moară înainte ca prinţul să facă ceva?
- Dacă el nu vă apără, o voi face eu. - Da!
- Aşa e. - Haideţi!
- Haideţi înăuntru! - Trebuie să mergem!
- Astea ar trebui să ţină. - Mersi că o primeşti aici.
- Nu în fiecare zi afli că prietena ta... - E un monstru?
E vânată. Asta voiam să spun.
- Mulţimea e la şase străzi de aici. - Şi d-ta ai auz de lup?
Nu e aşa grozav. Mai ales când ai hotel.
Nu liniştim gloata decât dacă dovedim că Ruby n-are legătură cu moartea lui Billy.
Am nevoie de ajutorul d-tale. Dacă gloata vine încoace, sună-ne! Hai.
- Ce e? - Vânători!
Nu! N-o să ne facă niciun rău!
Ce alt motiv au oamenii să vină la noi?
E prietena mea şi mi-a fost alături şi după ce am ucis!
- Fără ea, n-aş fi scăpat vie. - Dă-i drumul!
Îmi pare rău, Albă-ca-Zăpada!
N-ai venit la pârâu. Am crezut că te-au ucis oamenii reginei!
- Cine sunt prietenii tăi? - Suntem haita ei.
- Sunt... - Da, sunt ca mine.
- Dar n-ai de ce să te temi de ei. - Sigur că nu.
- Cum ne-ai găsit? - Am luat urma de lup, cum m-ai învăţat.
- Puteau să te prindă oamenii reginei! - Nu plecam fără tine.
Hai să căutăm cabana de care vorbeam.
Nu vii cu mine, nu-i aşa?
Aici nu trebuie să mă ruşinez de ce sunt.
Mi-am găsit casa. Mi-am găsit mama.
- Dar credeam... - Bunica m-a minţit.
Îmi pare rău, Albă-ca-Zăpada.
Ştiu că ţi-ai riscat viaţa ca să vii după mine.
Nu, te înţeleg.
Eu aş face orice ca să fiu iar alături de mama.
Ştiu că voiam să plecăm împreună...
O să fie bine.
M-ai învăţat deja destule. O să mă descurc.
La revedere, Scufiţo. Îţi mulţumesc.
Nu, eu îţi mulţumesc.
Quinn!
M-au găsit!
Predaţi-vă sau veţi fi ucişi de...
Quinn, nu!
A murit.
Trebuie să pleci. În curând răsare Luna.
- O să te ţină lanţurile? - Sper.
Atunci rămân cu tine.
Gândeşte-te că e seara fetelor.
- Ce e? - Ştiu că David vrea să creadă în mine.
Dar am ucis şi o să mai ucid.
Oamenii se tem de mine pe bună dreptate.
- Eu nu mă tem. - Ar trebui!
Indiferent ce ai făcut în trecut,
David vede binele din tine şi asta-mi arată un singur lucru.
- Ce? - Că există bine în tine.
Dacă noi îl vedem, tu de ce nu-l vezi?
Chiar crezi?
Ai încredere în mine, sunt expertă în reabilitări.
Poate că ai dreptate.
Dar şi orăşenii au dreptate. Sunt un monstru.
Şi de-aia trebuie să mă asigur că nu mai fac rău nimănui.
- Ce faci? - Nu te pot lăsa să mă opreşti.
Gloata vrea un lup şi asta o să-i dau.
- Trebuie să plătesc pentru ce am făcut. - Te vor omorî!
Şi nu asta merit?
Pe aici.
În portbagaj!
- Billy n-a fost ucis de un lup. - Scufiţa lui Ruby!
Ca să fie obligată să se transforme din nou în lup.
Şi ucigaşul lui Billy să dea vina pe ea.
Cine ar vrea să-i facă rău lui Ruby?
Nu e vorba de Ruby. E vorba de mine. Spencer.
Regele George?
Avea nevoie de un pretext ca să-mi ia puterea. Şi a creat unul.
- A scăpat! - Gloata o s-o ucidă!
Să hoinăreşti veşnic liber sub lumina Lunii.
Scufiţă, îmi pare tare rău.
Tu!
- Tu eşti de vină! - Ce? Nu!
Tu i-ai adus pe oamenii reginei.
Credeţi-mă, n-am ştiut că mă urmăresc.
- Mamă, nu a... - Nu contează.
Oriunde merg oamenii, moartea vine după ei.
Nu-i putem opri decât dacă-i omorâm noi primii. Legaţi-o!
Nu!
- Când răsare Luna, ne ospătăm. - Ce faceţi?
- Va plăti pentru tovarăşul nostru. - Mamă, n-are sens ce spui!
Ai ales deja, Scufiţă. Acum eşti de-a noastră. Poartă-te ca atare.
Ucide-o!
Nu!
- Nu-mi omor prietena! - Atunci o omor eu.
Nu, mamă, stai!
Îmi pare rău, fiica mea, asta înseamnă să fii lup.
Te rog!
Scufiţo!
N-am vrut! Îmi pare rău, mamă!
Ai ales-o pe ea.
Nu!
M-am ales pe mine.
Nu sunt ucigaşă.
BIBLIOTECA PUBLICĂ DIN STORYBROOKE
E aproape.
Aici erai!
- Următoarea ţi-o trag între ochi! - Ruby!
- De ce o protejezi? - Nu suntem oi, David!
- N-avem nevoie de păstor! - Ascultaţi! Nu Ruby l-a ucis pe Billy.
El l-a ucis. A furat scufiţa lui Ruby.
Şi l-a ucis pe Billy cu sânge rece.
Ca să pară că nu conduc oraşul ăsta aşa cum ar trebui.
- Haideţi! - Staţi!
Deja a murit cineva din cauza lui.
Să nu mai vărsăm sânge!
N-o să facă rău nimănui, e doar speriată.
Ruby!
Ştiu că eşti acolo, ascultă-mă.
Spencer e ucigaşul, nu tu.
Nu-l lăsa să te facă să te crezi monstru.
Bine, bine, mi-am ales greşit cuvintele.
Te rog!
Ruby, te cunosc.
Ştiu cum eşti cu adevărat.
Şi ştiu că poţi controla lupul.
Ruby...
Ruby.
Sunt eu, David.
- M-ai salvat! - Nu. Te-ai salvat singură.
Eu doar ţi-am amintit ce ştiai deja.
Ce s-a întâmplat? Unde e Spencer?
A fugit. Mergeţi!
Crezi că te poţi ascunde de un lup?
Nu încercam să mă ascund.
- Ai ucis un om nevinovat. - Era şoarece.
Era mai bun decât tine.
Vrei să ne înţelegem? N-o să ne înţelegem.
Nu vreau nicio înţelegere.
Vreau să-ţi văd faţa când o să-ţi dai seama de ceva.
De ce anume?
Că n-o să-ţi mai vezi niciodată soţia şi fiica.
Ce tot spui acolo?
Ar trebui să fii mai atent cu ceva atât de valoros.
Nu!
Nu contează cât praf de zâne aduni
sau câţi oameni din oraş te ajută.
Familia ta s-a dus.
David, nu!
Ţi-am spus, trebuia să mă omori când ai avut ocazia.
Să hoinăreşti veşnic liberă sub lumina Lunii.
Adio, mamă.
Îmi pare tare rău!
Ştiu cum e să-ţi pierzi familia.
Nu mi-am pierdut familia azi.
Mi-am protejat-o.
Îţi mulţumesc.
Mama voia să aleg:
să fiu lup sau să fiu om.
Şi bunica, la fel.
Tu eşti singura care a crezut că pot să fiu şi una, şi alta.
Pentru că asta eşti.
Hai să căutăm căbănuţa aia.
S-ar putea să nu-şi mai vadă niciodată mama sau bunica.
Cum o să-i dau vestea asta?
N-o să fie nevoie.
E foarte greu să călătoreşti între lumi.
Praful de zâne nu e suficient.
A trebuit un blestem să ajungem aici. Fără joben...
- Vei găsi altă cale. - Nu ştii.
Dar te ştiu pe tine.
Şi ştiu că n-o să te dai bătut până nu le găseşti.
Şi, David...
N-o să trebuiască să te străduieşti singur.
Îţi mulţumesc.
- Poţi s-o suni pe bunica? - Sigur. De ce?
Am lăsat-o pe Belle în lanţuri la bibliotecă.
- Cineva ar trebui... - S-o dezlege?
- Da. - Bine, mă ocup eu.
Unde te duci?
Mai am câteva ore în care pot fi lup.
M-ai ajutat să-mi recâştig controlul.
Vreau să fac ceva ce n-am mai făcut de foarte multă vreme.
Ce?
Să alerg.
- Ce faci? - Mă gândesc.
Hai, Mulan are nişte idei despre unde s-ar putea ascunde Cora.
Stai! Nu te speria.
Albă-ca-Zăpada!
Sunt aici! Eşti bine. N-a fost decât un coşmar.
Nu, de data asta a fost altfel. Am văzut un băieţel.
- A stins focul şi a vorbit cu mine. - Un băieţel? Ce ţi-a spus?
Mi-a spus...
Mi-a spus că-l cheamă Henry.