În episoadele anterioare...
- Pleacă! - De ce?
Puteai să mă ucizi, dar n-ai făcut-o.
Când torn poţiunea peste obiectul cel mai de preţ, acel obiect devine talisman.
Pot să trec graniţa şi să-mi păstrez memoria.
Acum îţi poţi găsi fiul.
- Belle! - Cine e Belle?
Acum ştii şi tu cum e!
- Ce vrei? - Îmi vreau fiul înapoi.
Fă-mi loc în inima ta. Împreună, îl putem aduce înapoi.
- Eşti pregătită, dră Swan? - Aproape.
- Crezi că e frig unde mergem? - E bine să porţi mai multe straturi.
Credeam că termenii târgului sunt clari.
Îmi datorezi o favoare. Doar tu.
Nu-l las pe Henry când Cora e pe-aici. Ori venim amândoi, ori niciunul.
Atunci vom lua încă un bilet de avion.
Zburăm cu avionul?
Acopăr eu toate cheltuielile.
Eşti un domn!
Gold, pleci cu familia mea. Dacă vreunul păţeşte ceva, te...
Ce o să faci? O să treci graniţa?
David Nolan va fi pe urmele mele?
Voi fi distrus.
Nu e o ameninţare. E o rugăminte.
Ai grijă de ei.
Promit că nu li se va întâmpla niciun rău.
La urma urmei, am făcut un târg.
Unde mergem?
- La aeroportul internaţional Logan. - După aceea.
Hai să luăm lucrurile pas cu pas.
Chiar crezi că şalul te va proteja?
Dacă nu, şi redevin cel care eram sub efectul blestemului,
vom avea cu toţii probleme.
Mă va proteja.
PLECAŢI DIN STORYBROOKE
Ei bine?
Numele meu e Rumplestiltskin.
Plecăm în căutarea fiului meu.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
Îţi place tocul pistolului, nu?
- Mi-e dor să port sabie. - Îţi stă bine.
Leroy i-a pus pe pitici la pândă după Cora.
- Nu le-ar strica puţin ajutor. - Serios?
Cât de greu e să găseşti o vrăjitoare într-un orăşel?
Nu foarte greu.
Regina? Te-ai întors.
Ştiu că mă credeţi vinovată de moartea doctorului Hopper.
Trăieşte.
- Poftim? - Ţi s-a înscenat totul.
- Cine ar face aşa ceva? - Mama ta.
- E în oraş. - Dar nu e posibil.
A găsit şi ea o cale de a reveni.
Ne-am înşelat. Ne pare foarte rău.
Ştiu.
Dacă Cora e în oraş, suntem toţi în pericol.
Vă rog, lăsaţi-mă să-mi văd fiul. Îl pot proteja.
Nu e aici.
Gold a rugat-o pe Emma să-l ajute să-şi găsească fiul.
Au plecat acum o oră, cu Henry.
- Şi nu mi-a spus nimeni? - Nu ştiam unde eşti.
Sincer, Regina, nu cred că Emma trebuie să te anunţe de fiecare dată.
Bănuiesc că nu.
- A ieşit bine! - Cu ea, mai bine nu se poate.
Hai s-o căutăm pe Cora.
- Unde? - Nu ştiu, dar ştiu pe cine să întreb.
Nici n-aţi întrebat dacă mi-am revenit.
- Cum te simţi, Hook? - Vino mai aproape şi o să simţi.
Vrei să rămâi fără mâini? Unde e vasul?
Archie ne-a spus. E protejat cumva, nu-i aşa?
Da. Ai dreptate.
Urmaţi-mă. Nu ştiu ce crezi că o să găsiţi. Cora nu e acolo.
Poate a lăsat ceva care ne va indica unde a plecat.
Şi fără şmecherii. Sunt cu ochii pe tine, piratule!
Da, piticule. Asta mă va opri să comit fărădelegi.
O să ne ajute, Leroy.
- Cum de eşti aşa sigură? - Fiindcă eşti pirat.
Ştii încotro bate vântul. Iar acum suflă direct spre noi.
Văd de la cine a moştenit fiica ta curajul.
Urmaţi-mă.
Ai călătorit cu vasul din ţinutul nostru.
Poţi să mergi înapoi?
Cu vasul meu?
E o minune. E făcut din lemn fermecat.
Am străbătut multe furtuni. Am văzut multe ţărmuri necunoscute, atrăgătoare.
Dar, ca să călătorească între ţinuturi, trebuie să treacă printr-un portal.
Ce ştii despre planurile Corei?
Cora nu e foarte comunicativă.
Dar vă pot spune un lucru.
Orice plan a născocit, arma preferată se află aici.
Cine e?
- Ai întârziat, Micuţule. - Ne-ai lipsit la câmp, Micuţule.
Mă cheamă Anton.
Dar eşti aşa mărunţel!
Gata cu gâlceava! Astăzi, sărbătorim.
După un secol de trudă, a sosit vremea să recoltăm fasolele.
Dar oare este rodul mai important decât rădăcina sa?
Este recolta mai importantă decât truda de peste zi?
Nu.
Fiecare are valoare. Aşa cum fiecare dintre noi are valoare.
Adevărat!
- Ai fost iar în camera comorilor, nu? - Nu.
Poate... Şi ce dacă?
Fascinaţia ta pentru oameni şi lucrurile lor e nechibzuită. Nu duce la nimic bun.
Cum poţi spune asta? Nici măcar n-ai fost în lumea lor.
Şi nu ne laşi nici pe noi.
Ai uitat ce au făcut oamenii? De ce nu le mai dăm boabe la schimb?
Nu s-au mulţumit doar să călătorească între ţinuturi.
- Au cucerit şi jefuit. - Asta nu înseamnă că toţi sunt răi.
Nu respectă aceleaşi legi ca noi, Anton.
Noi, uriaşii, sădim viaţa. Ei o distrug.
De aceea nu trebuie să ştie că mai existăm sau că mai cultivăm boabele de fasole.
De ce le mai cultivăm dacă nimeni nu le foloseşte?
E menirea noastră.
Nu le folosim la nimic.
Munca ne face ceea ce suntem, nu roadele ei.
- Ce-i asta? O jucărie omenească? - Pune-o jos.
- Nu e prea amuzantă. - Destul, Abraham.
- Micuţule! - Fii serios!
Micuţule!
Cora l-a vrăjit ca să-l aducă la dimensiunea noastră?
Nu ştiu ce intenţionează să facă cu el, dar e important.
Cred că ştii exact ce intenţii are. Nu ne spui totul.
Ori îţi pui soţia să mă tortureze, ceea ce va fi plăcut pentru amândoi...
Să ne distrăm noi doi!
Nu ştiu ce pune la cale.
Trezeşte-l pe uriaş şi întreabă-l.
Hei... E în regulă. Eşti în siguranţă.
- Cum te numeşti? - Anton.
- Unde e vrăjitoarea? - A plecat.
Ce a făcut? M-a făcut mic.
Hai să te scoatem de aici.
Tu...
- Eu? - Tu!
David!
Hei, uriaşule, aici!
Nu te apropia de soţul meu!
M-aţi înconjurat, dar n-am terminat. Crezi că am uitat ce ai făcut?
O să plăteşti răul făcut. Îţi promit, o să plăteşti!
Salutare! Sunt Dell Godwin.
Urmăriţi Bună dimineaţa, Storybrooke, zilnic de la 07.00.
Iar acum, înapoi la Exposé.
Bună!
- Nu-ţi mai aminteşti de mine, nu-i aşa? - Nu, îmi pare rău.
Eu sunt Ruby.
Veneai la restaurantul Bunicuţei foarte des.
Ţi-am adus nişte lucruri de acasă.
Îmi povesteai mereu de Jules Verne,
aşa că ţi-am adus cartea mea preferată: Insula misterioasă.
Mulţumesc.
- Chiar eram prietene? - Da.
Atunci zi-mi adevărul. Înainte să ajung aici, am fost rănită.
Sângeram şi a venit un bărbat şi...
M-a vindecat.
Apoi l-am văzut ţinând o minge de foc în mâini.
Cum e posibil?
Tranchilizantele îţi pot da coşmaruri...
Nu, ştiu ce am văzut. Şi nu mai vreau alte tranchilizante sau...
- Belle... - Nu! De ce îmi spun toţi aşa?
- Nu... - Uşurel.
- Uşurel... - Nu...
Aşa a fost tot timpul?
Aproximativ. I-am administrat mereu sedative puternice.
Hai să te ducem înapoi în pat. Hopa sus!
- E totul în regulă? - Da, domnule Mendell.
E în regulă. Cum te simţi?
Mult mai bine.
Atunci odihneşte-te.
Dacă te refaci rapid, vei putea pleca din orăşelul nostru liniştit.
David, uriaşul a spus că o să te facă să plăteşti?
- Pentru ce? - Habar n-am. Nu-l cunosc.
El te cunoaşte pe tine.
Nu, nu e vorba de mine. Dar el aşa crede.
Eşti o adevărată minune.
Ştiu.
- Nu ştiam că ai musafiri, James. - Tată!
Tatăl meu, regele.
- Tată, ea e... - Nu-mi pasă.
Visteria regatului e goală.
Numele ultimei tale cuceriri nu mă interesează.
- Încântată, Majestate. - O zi bună!
- Ceva de băut, tată? - Vom avea timp mai târziu.
Deocamdată ne pândeşte primejdia.
Am aflat că umblă un uriaş în satul de la periferie.
Credeam că uriaşii au dispărut.
Aş vrea să mă lupt cu unul.
Nu, încă nu-l ucidem. Acest uriaş ne-ar putea fi de folos.
Spune-mi ce trebuie făcut.
- Te confundă cu fratele tău. - E singura explicaţie logică.
- Vino! - Unde mergem?
Să aflăm în ce necaz s-a băgat fratele meu.
Leroy, mergi la doctor, apoi adună-i pe pitici.
Fiţi cu ochii pe uriaşul ăsta.
Dacă vrei bere, trebuie doar să ceri!
Vor servi pe oricine plăteşte, prietene.
Sunt James, prinţul acestui ţinut.
Vreau să fiu sigur că eşti întâmpinat cum se cuvine.
Eu sunt Anton. Sunt uriaş.
Da, văd.
- Ce te aduce în ţinutul nostru? - Mereu m-au fascinat obiceiurile voastre.
Am vrut să le văd cu ochii mei.
Ne-am bucura să-ţi fim ghizi.
Desigur, mărimea ta e o problemă.
Sunt prea mic în lumea mea, sunt prea mare aici.
Nu dispera, Anton. Am ceva care îţi va fi de ajutor.
- Ce anume? - Magia.
O ciupercă dintr-un ţinut îndepărtat.
Odată am ucis un balaur care teroriza un sat, iar sătenii...
Nu aveau aur, aşa că mi-au dat asta ca răsplată.
Dacă o mănânci, îţi va schimba dimensiunea.
Efectele sunt temporare, dar mai avem.
Cred că asta te miceşte.
- Crezi? - N-am avut ocazia să o încerc.
Dar înţeleapta care mi-a dat-o a jurat că asta face.
- Încearcă, Anton! - Nu am cu ce să vă răsplătesc.
Nu e nevoie. Dacă îţi aduce bucurie, asta va fi răsplata noastră.
Măcar spune-mi cum te cheamă.
Jacqueline, dar mi se spune Jack.
Încântat, Jack!
...zborului 4-4-1-5, veniţi la casa de bilete.
Pasagerii zborului 4-4-1-5...
Treceţi, vă rog.
Pasagerii zborului...
- Aţi mai ieşit din Storybrooke? - Nu.
- Aveţi emoţii? - Nu.
- Vă faceţi griji? - Nu, Henry. Mă simt bine.
Hai să vorbim mai târziu, puştiule. E rândul nostru.
Cred că e greu să nu folosiţi vrăji.
Să fiţi ca ceilalţi.
Pune pantofii în coş.
Ce necivilizat!
- Eşarfa şi bastonul în coş. - Poftim?
Puneţi eşarfa şi bastonul în coş.
- Nu pot... - Trebuie.
Nu e fizică cuantică. Ai mai fost cu avionul?
Ai mai fost străpuns de un baston?
Tatăl meu e puţin agitat. Mergem la o reuniune de familie. Scuze.
- Tată? - Pune şalul în coş. O să te ajut eu.
- Dacă îl scot, s-ar putea să uit tot. - N-o să permit una ca asta.
Bine.
Zborul 385 e pregătit pentru îmbarcare la terminalul Z, poarta 48 Z.
E un Cinnabons aici!
Salutare, Hook!
Regina.
Te aşteptai să fie mama mea? Cea pe care trebuia să o ucizi?
A, chestia aia...
Nu voiam să te lipsesc de o reuniune fericită.
E ziua ta norocoasă. Ne-am împăcat.
Şi ai venit să-mi mulţumeşti? Ce drăguţ!
- Vrea să ştie dacă au găsit vasul. - Să mă întrebe singură.
N-ar fi prudent să circule în văzul tuturor.
Atunci e ziua mea norocoasă.
- Da, au găsit vasul. - Ai descărcat lucrurile ei?
Am fost legat de pat. Nu într-un mod plăcut.
- Are nevoie de lucrurile ei. - Sunt convins.
Atunci am veşti bune. Un uriaş a scăpat din cuşcă.
- Ai pierdut un uriaş? - Un uriaş micşorat.
Şi e o veste bună?
Când s-a eliberat, l-a văzut pe Făt-Frumos
şi a fost cuprins pe loc de intenţii criminale.
Un uriaş umblă prin oraş şi vrea să-l ucidă pe prinţ.
- E diversiunea perfectă! - Exact, draga mea.
E mult mai bine să fii înăuntru, nu-i aşa?
Te rog, eşti oaspetele de onoare.
Nu se luptă pentru un loc la masă.
Dacă m-ar vedea fraţii mei...
Am îndoieli în privinţa familiei tale, Anton.
- Se pare că nu te apreciază. - Nu-s aşa răi.
Când nu îşi râd de mine şi mă împing dintr-o parte în alta.
Îmi aruncă vorbe dure.
Da, sunt răi.
Uneori, trebuie să pleci de acasă pentru a găsi oamenii cu care trebuie să fii.
Familia ta adevărată.
Locul tău a fost mereu aici, Anton.
Asigură-te că Anton are tot ce doreşte.
Am avut şi eu una odată.
Nu ştiam că scoate sunete aşa frumoase.
Fraţii mei i-au judecat greşit pe oameni.
E inacceptabil! Du-te înapoi şi spune-le ce am zis.
- Promite-le orice, nu-mi pasă! - Sunt probleme?
Nu ţi-a spus?
Visteria regală e goală.
James şi tatăl lui sunt îndatoraţi unui regat vecin.
Nu înţeleg.
Dacă James nu-şi plăteşte datoria, vor ataca şi vor arde regatul din temelii.
- Acum înţeleg. - E de rău.
Celălalt regat acceptă doar galbeni?
Depinde. O boabă fermecată de fasole ar valora 1.000 de galbeni.
Dar nu mai aveţi boabe în ţinutul vostru, nu-i aşa?
Nu, nu avem boabe.
Dar avem comori destule cât să plătiţi datoria.
- Ne ajuţi? - Fără ezitare.
Dacă rămân aici, măcar să mă asigur că e un regat frumos,
nu unul ars din temelii.
Eşti eroul nostru!
- Nu te apropia de mine! - Am venit să te ajut.
Ba nu! Eşti din spiţa omenească. Urăsc oamenii!
Nu te apropia mai mult, altfel te omor.
Am auzit că ai venit în oraş ca să omori pe cineva.
Te pot ajuta. Nici eu nu-l agreez pe prinţul ăsta.
Dacă vrei să distrugi oraşul ca să ajungi la el,
te ajut cu bucurie.
Asta te va face mare la loc.
Îţi va reda gloria de odinioară.
Treci la treabă!
Sigur ştii că efectele ciupercii nu vor dura o veşnicie.
Îmbarcarea pentru zborul 36 se face la poarta 17.
- Vrei să mănânci ceva? - Nu.
- S-a întâmplat ceva? - Nu mă mai întreba!
Mă întorc imediat.
Domnule Gold?
Ne îmbarcăm în curând.
Veniţi?
Anton?
Anton, unde ai fost? Ne-am făcut griji.
Am vrut să mă îndepărtez o vreme.
Aşa că am coborât să văd lumea cu ochii mei.
Ai coborât în ţinutul oamenilor? Ştii cât de periculos poate fi?
Mi-am făcut prieteni acolo, care mă înţeleg şi care mă plac.
O să plec definitiv.
Anton, ştiu că te tachinăm, dar te iubim.
Eşti fratele nostru, ştii bine!
Te aştepţi ca oamenii să te primească cu braţele deschise? Îi poţi strivi.
Prin magie mă pot schimba să fiu de mărimea lor.
Şi cu comorile astea, putem trăi fericiţi toţi.
Păsările de strajă... Cineva a păşit pe pământurile noastre.
Le-ai spus oamenilor că vii aici!
Le-ai arătat vrejul de fasole.
Aşa! Fugiţi!
Fugiţi!
Mergeţi la primărie! Luaţi-i pe toţi care vă ies în cale!
Unde e Leroy?
Am găsit uriaşul.
- Nu credeam că e aşa de... - Uriaş?
- Am greşit. - Ai mai oprit unul?
Nu!
Pentru toate e un început!
Aşteaptă!
- Nu trebuie să faci asta! - Ba da!
Mi-ai distrus viaţa! Acum o să vezi şi tu cum e!
Nu eu sunt cel care ţi-a făcut rău.
Era fratele meu geamăn, James.
Am fost despărţiţi la naştere. El a fost crescut de un rege nemilos!
- Nu tu eşti James? - Nu!
El unde e?
A plătit cu viaţa pentru aroganţa lui!
Nu mai ai ce să-i mai faci!
Suntem de partea ta, Anton! Suntem buni. Suntem aici datorită ţie.
O ştii pe fiica noastră, Emma. I-ai dat busola magică.
Emma? Vreau să vorbesc cu ea.
Dacă ea zice, o să mă opresc.
- E plecată din oraş. - Serios?
Dar când se întoarce, va sta de vorbă cu tine.
Ce convenabil! Toţi cei pe care îi caut nu sunt prin preajmă!
Voi, oamenii, minţiţi, înşelaţi şi ucideţi! M-am săturat!
- Oameni! Să-i ucidem! - Nu! Nu e ce credeţi voi.
Arlo, ei sunt prietenii mei, James şi Jack.
Nu trebuia să veniţi, comoara e pregătită.
N-am venit pentru comoară.
Am venit pentru boabele de fasole. Pentru toate boabele!
Dar suntem prieteni...
Nu suntem prieteni.
- Dacă vreţi să trăiţi, daţi-ne boabele. - Nu!
Ducem un trai paşnic, dar vom lupta ca să apărăm ce ne aparţine.
Atunci ne vom lupta.
- Ai un frate geamăn? - Da.
- Pe nume James? - Da.
- Dar numele tău e James! - Nu.
- Făt-Frumos? - Aşa îi spun eu.
- Atunci cum te cheamă? - David.
- Din blestem? - Numele meu real.
- David e al doilea prenume? - Nu, e numele meu.
- O să-ţi zic cum îmi convine! Bine? - Da, Leroy.
Care e planul?
Îl atragem undeva unde nu reprezintă un pericol.
- O să ajungem la graniţa oraşului! - Să găsim alt plan.
- Ce faci? - Îi dau ce vrea.
- Anton, hai să facem un târg. - Nu fac târguri cu oamenii.
Ascultă-mă!
O să mă predau dacă îi cruţi pe toţi locuitorii din Storybrooke.
David, nu face asta!
Dacă n-o fac, întregul oraş va suferi. Nu pot permite aşa ceva!
Ce spui?
Batem palma!
- Unde a dispărut? - Nu sunt sigur.
Anton, armatele oamenilor ne copleşesc.
Abraham şi Andre au fost răpuşi.
Săbiile lor sunt otrăvite.
Totul se întâmplă din vina mea. Am stricat totul.
Încă poţi să ne salvezi.
- Cum? - Cu ajutorul boabelor.
Trebuie să distrugi culturile.
- Nu! - Dacă oamenii iau boabele,
vor aduce violenţa lor în fiecare ţinut.
E dreptul tău din naştere să protejezi boabele.
Acum, asta înseamnă că trebuie să le distrugi.
- O să ţină? - Da.
Te ajut eu.
Mulţi l-ar lăsa pe uriaş să moară, după ce a făcut.
Tu nu l-ai lăsa.
Bine...
Anton, cobor după tine!
Dă-mi mâna!
- Nu! - Nu?
Nu vreau să urc la suprafaţă. Ar trebui să-mi dau drumul în gol.
O să mori.
Poate că moartea aduce mai puţină suferinţă.
Dacă voiai să mori, ţi-ai fi dat drumul deja.
Ia-mă de mână.
Haide!
Încă puţin!
- Mi-aţi salvat viaţa. - Aşa suntem noi.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Nu suntem toţi la fel, Anton.
Nu ştiu ce ţi-a făcut fratele meu, dar noi nu suntem ca el.
Nici nu bănuieşti...
James!
Arlo?
Nu!
James! Te rog!
Îmi pare rău, Jack. Am un regat de condus.
Înţelegi, nu?
Anton... Otrava îmi curge prin vene...
- Ai...? - Am distrus câmpurile şi toate boabele.
- Bun. Asta e cel mai important. - Nu...
Toţi au murit. Nu muri, te rog!
Ştiu că te aşteaptă un drum greu,
dar cândva vei şti ce cale să alegi.
Când vei şti, vei avea nevoie de asta.
Un lăstar din vrej...
Plantează-l. Vor creşte noi boabe.
Am presărat sare pe pământ. Nu va mai creşte nimic aici.
Atunci, într-o bună zi, vei găsi noi pământuri.
Cum?
Arlo? Arlo!
Am ajuns la Bunicuţa. Face lasagna bună şi are un han.
Te cazăm aici până îţi găseşti casă.
Mulţumesc, dar cred că o să-mi fac tabăra în pădure.
- În pădure? - Mai bine să fiu singur.
- Nu mă integrez prea bine. - Ai nimerit unde trebuie.
La Storybrooke sunt pitici, zâne, vârcolaci.
Ruby, bere pentru toţi!
Tuturor ne e dor de casă.
Dar asta e casa noastră.
Nu vă gândiţi să vă întoarceţi?
Ba da, însă nu e posibil.
Nu avem cum să ajungem acolo.
- Cum e pământul agricol aici? - Bunicel. De ce?
E un lăstar dintr-un vrej de fasole.
Dacă îl plantez, vor creşte boabe fermecate.
Aşa aţi avea o cale de întoarcere.
Care e concluzia?
Solul e bun, e argilos. Are multe minerale.
Boabele vor creşte în voie aici. E o singură problemă.
Care?
Cora. M-a adus aici tocmai ca să cultiv boabele de fasole.
Dar nu cred că vrea să le folosească pentru bine.
- N-o lăsăm să le ia. - Nimeni nu se atinge de recolta noastră!
Recolta voastră? Credeam că sunteţi mineri.
Munca e muncă.
Ce zici? Vrei să te ajutăm?
Bine.
Voiosule!
Poftim. Ca să te ajute să sapi pământul.
MICUŢUL
"Micuţul".
Fraţii mei îmi spuneau aşa.
Toporul nu minte.
- Eu de ce n-am primit unul? - Fiindcă nu eşti pitic!
Bun venit printre noi, frate!
Bună. Nu te speria...
Cine eşti?
Mă numesc Greg. Sunt şi eu pacient aici.
Îmi pare rău că te deranjez, dar...
Eu conduceam maşina când s-a produs accidentul.
- Eşti teafăr? - Da.
Da... M-au tratat destul de bine.
Te-am auzit spunând
că ai văzut un tip ţinând o minge de foc.
Şi tu crezi că sunt nebună. Ştiu ce-am văzut!
Ştiu că nu eşti nebună.
Ştii?
Şi eu l-am văzut.
- Să nu fim striviţi de un uriaş! - Aşa să fie!
Uneori mă întreb cum ar fi decurs lucrurile
dacă aş fi fost crescut de regele George, în locul fratelui meu.
- Aş fi ajuns depravat, ca el? - Niciodată.
- Ne curge acelaşi sânge prin vene. - Dar aveţi inimi diferite.
Crede-mă când îţi spun, te cunosc, Făt-Frumos.
- M-am distrat azi. - Era să mori. Asta a fost distractiv?
Da.
Îmi era dor de aventurile noastre.
Şi mie. A fost distractiv, într-un fel.
Am putea face asta mereu.
Când cresc boabele, am putea merge înapoi. Toţi ar putea merge acasă.
- Nu ştiu... - Ce nu ştii?
Suntem acasă acolo unde ne e familia. Familia noastră e aici.
Nu ştiu dacă Emma ar veni cu noi şi nu mă despart de ea din nou.
Îţi faci griji pentru ea.
- Tu nu? - Sigur că da, însă Emma...
Emma se descurcă.
Oriunde ar fi, ea şi Henry sunt teferi.
- Te simţi bine, puştiule? - Glumeşti?
O excursie cu avionul cu tine?
Plecăm într-o aventură, ca în carte.
Singurul lucru care poate face ziua şi mai grozavă e glazura.
O să fie bine. O să-l găsim pe fiul tău.
Ştiu.
Bun venit la bordul zborului 53 al Ajira Airlines,
fără escală, până la New York.
Durata zborului va fi de 42 de minute.
Relaxaţi-vă şi bucuraţi-vă de călătorie.