În episoadele anterioare...
Henry!
- Bună, Emma! - Unde e Henry?
Harta te va duce direct la fiul tău.
Arată ca un băiat, dar e un demon.
Inima celui mai pur credincios. Tu eşti norocosul care o are.
- Robin Hood? - Ce faceţi în castelul meu?
Nu! Emma e în Ţara de Nicăieri.
Atenţie la săgeţile lor, sunt înmuiate în Umbra Viselor!
- Cine eşti tu? - N-ai vrea să ştii?
Poate că aş vrea.
- Ai nevoie de o pauză? - Nu, sunt bine.
Pe căldura asta, n-ar trebui să te surmenezi.
- Deci ai tu nevoie de o pauză. - Nu. Nu, mi-e bine.
David Nolan s-a neglijat?
- Pare că s-a neglijat? - Cât mai avem?
Trebuie să ne apropiem de bârlogul lui Pan.
Mergem în linie dreaptă.
Fir-ar... Cum de acum e în spatele nostru?
- Cum se poate? - Ne-ai rătăcit.
Ba nu, tabăra e de vină.
- Pan o mută. - Ne păcăleşte.
Dacă tabăra se tot mută, cum îl găsim pe Henry?
Trezirea! Prinde!
- Nu-mi plac merele. - Cui nu-i plac merele?
E ceva din familie.
Stai liniştit, nu-s de mâncat.
Ci pentru un fel de joc, unul foarte amuzant.
Eu îi spun tragere la ţintă.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
Ai găsit globul de cristal. Ce mai cauţi?
Trebuie să ajung la Emma.
Nu-s convins că găseşti un cal acolo.
N-am nevoie de un cal, ci să deschid un portal.
De ce nu te calmezi şi-mi spui care e problema? Poate te pot ajuta.
Henry e captiv în Ţara de Nicăieri, cu Peter Pan,
cea mai rea fiinţă pe care o ştiu.
În glob apărea Emma, nu Henry.
Ascultă, am fost în Ţara de Nicăieri. Pan caută un anume băiat.
Avea o imagine cu el. Îi spunea "credinciosul pur".
- Şi crezi că e Henry? - Trebuie să fie el.
Doar de asta Emma ar fi în Ţara de Nicăieri.
Ajută-mă să caut! Multe pot deschide portale: boabe,
oglinzi magice, papuci, un fel de cenuşă.
- Ce a fost asta? - Suntem bine, Micule John.
- El cine e? - Tovarăşii Veseli au toate mărimile.
E fiul meu, Roland.
Ştiu cum să ajung în Ţara de Nicăieri.
Cum să ajung la Henry.
- Ne-am plimbat degeaba. - Ţi-am zis că e o prostie să mergi.
Cu magia am ajunge în tabără, să-l luăm pe Henry.
Nu ştim unde e tabăra. Ai ascultat măcar?
Pan are scuturi antimagie, iar încercarea ar duce la moartea ta
şi, cel mai important, la a mea. De asta o să mergem.
Şi care e ideea ta? Cum o să o găsim?
Prin cineva în care are încredere.
Aş zice că sigur n-are încredere în tine.
O zână care locuia aici. S-ar putea să mai fie.
Ştie totul despre tabără şi ne poate duce în ea.
Poate mai are şi praf de spiriduşi. Poate putem zbura.
- Adică praf de zâne? - Nu, praf de spiriduşi.
E mult mai puternic decât cel de zâne.
Staţi, o zână...
- Clopoţica? - O cunoşti?
Toţi copiii din lume o ştiu.
E o idee proastă. Băgaţi de seamă ce vă spun.
Această Clopoţica nu ne va salva.
Credeam că ai murit.
Pleacă!
Când n-ai venit azi la lecţie, am crezut că ai mierlit-o.
Dar, totuşi, iată-te!
Friptură de lebădă.
E amuzant. O să te prinzi mai târziu.
Nu mai sunt convinsă în privinţa lecţiilor.
- Nu vreau să am un viitor... - Cum anume?
Ca al tău.
Ne simţim persecutată, Maiestate?
De ce nu m-aş simţi?
Sunt regina, dar sunt o prizonieră.
Cu un soţ a cărui inimă e încă a soţiei moarte şi a fiicei insipide.
E intolerabil. N-am ce să fac, n-am unde să mă duc.
Am nevoie de libertate, am nevoie de opţiuni.
Nu se poate. Uite cum stau lucrurile!
Tu te crezi meseanul de la ospăţ.
Guşti ofrandele. Un pic de iubire, un pic de întuneric.
Ce nu înţelegi e că tu eşti ospăţul.
Şi că întunericul a gustat din tine.
Eşti detestabil. Pleacă din casa mea!
Întunericului îi place gustul tău, scumpo. Nu-l supără amărăciunea.
Acum, că s-a înfruptat, v-a termina masa.
Nu poţi fugi de soarta ta, cum nici lebăda asta nu poate.
Ne vedem mâine. Să nu întârzii!
Şi adu şi furia care mocneşte. E tot ce ai.
Eu doar...
...am nevoie...
Lasă-mă jos! Ce faci?
Îţi acord o a doua şansă.
- Cine eşti tu? - Sunt Clopoţica.
Albă-ca-Zăpada? Aşa o cheamă?
Până şi mie mi se pare preţios.
E un monstru, e răsfăţată şi adorată.
E ca un proiectil prin viaţă, dezvăluie secretele altora.
- A pus să-mi fie ucis logodnicul. - Nu!
Pot să suport asta
doar fiindcă ea şi regele sunt plecaţi tot timpul.
Eşti bucuroasă că soţul tău e plecat?
Nu e un mariaj, e o farsă.
Poate că sunt regina,
dar singură, în acel palat, mă simt regina nimicului.
- Nu mă miră că ai sărit. - N-am sărit, am căzut.
Sigur că da. Ai căzut.
Aşa e.
Dar, dacă aş fi făcut-o...
Să bem pentru motive întemeiate.
Am o idee. Eu pot ajuta oamenii să găsească ceea ce au nevoie.
- Şi eu de ce am nevoie? - Nici nu ştii?
Ce trist! Regina, de iubire. Ai nevoie de iubire.
Mă vei ajuta să găsesc un alt suflet-pereche?
E posibil să regăseşti iubirea.
Praful de spiriduşi n-a dat greş niciodată. Îţi va găsi perechea.
Dacă îi permiţi, îţi va găsi finalul fericit.
Finalul meu fericit e capul Albei-ca-Zăpada pe tavă.
Nu eşti măcar curioasă? Dacă pot?
Aş spune că e magie adevărată.
Sunt o zână! Încearcă să ai încredere în mine.
Emma, mai e o cale.
- Da? - Prin magie.
- N-am discutat de asta? - Nu magia mea, ci a noastră.
Nu mă interesează. Dacă am aflat ceva, e că mereu are un preţ.
Uneori, şi să nu o foloseşti are un preţ.
Sigur noi două, împreună, avem forţa de a îl învinge pe Pan.
Şi dacă nu e aşa? Nu vreau să-mi asum riscul.
- Vorbim de viaţa lui Henry. - Sunt conştientă de asta.
Ştiu că nu-ţi place planul acesta. Hai să vedem ce iese.
Să vedem dacă o găsim pe Clopoţica.
Fiind ideea iubitului tău, e cel mai bun plan?
Iubitul meu? Hook?
- Care e problema ta? - Abia l-a pierdut pe Neal.
Scuze, eu...
Îmi fac griji pentru Henry.
Ce e asta?
Umbra Viselor. E o otravă nasoală.
Se povesteşte că un bărbat a zburat un măr de pe capul fiului său.
Să vedem dacă e posibil.
Dacă tragi în măr, ce rost are otrava?
E o motivaţie ca să nu ratezi.
Felix, treci încoace!
- Felix e un bun ţintaş? - Nu contează.
- Tu vei trage. - Dar nu vreau să trag.
Trage! Trage! Trage!
Nu-l vei lovi. Ai încredere în tine. Hai!
E palpitant.
Trage! Trage! Trage!
Ţi-am zis că e palpitant.
Vino! Vreau să-ţi arăt ceva.
- O să-i spui? - Ce anume?
Am văzut ce-ai păţit. Arată-mi!
Săgeata abia m-a zgâriat.
Îmi pare rău, amice.
Ştii cât durează?
Câteva zile, cel mult săptămâni.
N-o să prinzi vara.
- Mare ghinion. Poate vrei să-i spui. - Nu.
Va trebui.
- Poate că nu. - Cum vine asta?
Praf de spiriduşi.
Crezi în puterea Clopoţicii? În praful ei de spiriduşi?
- Chiar cred. - Atunci să o găsim, cu praful ei.
Chiar crezi că asta mă va face fericită?
Ştiu asta.
Am întârziat, trebuie să plec. Pe curând!
- Bună seara, Verde! - Albastră, arăţi superb!
Ai întârziat. Deja ai încălcat toate regulile.
Ora de stingere, folosirea prafului, ai devenit mare fără motiv.
Ascultă, am veşti minunate.
Ajutam pe cineva, pe Regina din Pădurea Fermecată.
Ştii cine e ea?
Mama ei era Cora, cea care smulgea inimi.
- Maestrul ei e Cel Întunecat. - Şi?
Consideră-te norocoasă că ai rămas în viaţă!
Nu e o femeie pe care s-o ajuţi. E înconjurată de întuneric.
Mi se pare că e cineva care are nevoie de ajutor.
Poate dacă-mi dai praf de spiriduşi...
Nici gând! Îndepărtează-te de asta, Verde.
Nu mă numesc Verde, ci Clopoţica.
Nu pot crede că vrei să nu-i acord cuiva ajutor!
- Nu stă-n firea unei zâne. - Asta eu decid!
- Dar eu... - Nu încape discuţie!
Va trebui să rămâi aici
şi să-ţi continui pregătirea sub supravegherea mea. S-a înţeles?
Da, Albastră.
Ţi-ai ieşit din minţi? Are patru ani.
- Umbra nu-l va atinge. Îţi promit. - De unde ştii?
Aşa am ajuns în Ţara de Nicăieri în copilărie.
Roland trebuie doar s-o invoice.
Atât, apoi mă ocup eu. Eu voi pleca în Ţara de Nicăieri, nu el.
Deci, în cel mai bun caz, puştiul meu e momeala.
În cel mai rău caz, o umbră demonică îl va duce
printr-un portal la cea mai malefică fiinţă pe care o ştii.
Robin, trebuie să ajung acolo.
Mi-am pierdut soţia acum ceva timp.
Era atât de bolnavă, încât a fost aproape să nu-l avem pe Roland.
Ea nu mai e şi doar el mi-a rămas. Nu pot să-l pierd.
Deci ştii cum mă simt eu.
Am nevoie de fiul meu şi de Emma. Sunt tot ce am.
Fiindcă apreciez familia, ar trebui s-o risc pe a mea?
Când soţia ta era bolnavă,
cum a supravieţuit ca să-l nască pe băiat?
- Ştii cum. - Tatăl meu.
A salvat-o pe ea şi pe fiul tău.
Bine. O dată.
Stă la fereastră şi strigă o dată.
Atât! Fără a doua şansă!
Trebuie să înţelegi că asta e a doua mea şansă.
Rămâi în urmă. Hook crede că stă chiar în faţă. Haide!
Dacă mai locuieşte acolo.
Pierde-ţi timpul căutând şi eu aştept.
Ce i-ai făcut?
Poftim? De ce ai presupune că am făcut ceva?
O ştii, nu? Din Pădurea Fermecată? Ce-ai făcut, i-ai furat nimbul?
Nu e un înger!
Bine...
- Avem un trecut complicat. - Ştiam eu.
Nu e nevoie să afli amănunte, dar, dacă mă vede, nu ne ajută.
Dacă ea e soluţia să pătrundem, crede-mă,
e în interesul Operaţiunii Henry să nu mă vadă.
Operaţiunea Henry?
Aşa i-am zis în gând, fiindcă...
El i-ar spune aşa.
Ar găsi o denumire mai bună.
Dar atât m-am priceput eu.
Bine. Ne vom duce după ea, apoi venim după tine.
Nu-ţi pierde timpul, e mai bine să nu ne vedem deloc.
Dacă n-o găsiţi, continuaţi.
Găsiţi-l pe Henry! Lăsaţi-o pe Clopoţica.
Ce naiba i-ai făcut?
Ce fac mereu.
- Vrei să zbori? - Ai luat?
Şi mai bine de-atât. Hai să-ncepem!
Să te ajut să găseşti fericirea, să te salvez, asta o să mă salveze.
Nu e al tău praful spiriduşilor?
Dacă stai să te gândeşti, praful spiriduşilor e al cuiva?
Zânele sunt destul de posesive. Dacă ar afla că l-ai furat, ar...
Nu-ţi face griji în privinţa mea, e vorba de tine. Haide!
Acum priveşte!
- Ce e acolo? - Finalul tău fericit.
E acolo, jos.
Aici, înăuntru, e începutul fericirii tale.
Toată durerea din trecut va rămâne în trecut.
- Am nevoie de un răgaz. - Ai emoţii. Te înţeleg.
Dar uite-l!
- Tipul cu tatuaj cu leu. - El e?
Praful spiriduşilor nu minte. Hai!
E şansa ta la iubire şi fericire.
O iei de la capăt, fără regrete.
Poţi renunţa la toată mânia care te apasă.
Du-te la el!
Bine.
Bine, pot face asta. Pot fi fericită.
Ştiu că poţi.
Du-te!
Hai să terminăm cu asta!
"Un trecut complicat"?
E un mod foarte diplomat de a îl descrie.
- Arăţi groaznic. - Vrei să mă provoci?
Hai să-mi vii de hac, Clopoţica!
Te crezi tare deşteaptă.
Dar o să eşuaţi toţi.
Nu e nimeni acasă. Urcaţi!
Unde ar putea fi?
N-ar lăsa praf la voia întâmplării.
Nu e aici, te asigur. Îmi pare rău.
E cam gol. Îmi aminteşte de un anumit loc.
Ai zice că o căsuţă din copac e mai veselă.
De unde locuiam eu, asta e.
Fiindcă e doar un loc unde dormi.
Ce ştii tu de asta?
N-am avut mereu un pat cu baldachin dintr-un palat.
- Şi eu am avut un loc similar. - Serios?
O buturugă, atunci când fugeam de Regină.
Mă crezi sau nu, o înţeleg pe această Clopoţică.
Întrebarea e de ce are o scară? Zânele au aripi!
Oameni buni! Am găsit ceva. E o batistă.
E a Reginei. Cum a ajuns aici?
Ne urmărea, era cu ochii pe Regina.
- Dacă era cu ochii pe ea... - Nu suntem unde trebuie.
Regina!
Era şi timpul să te trezeşti.
Am aşteptat cu nerăbdare discuţia asta de ceva timp.
- Nu ştii de ce sunt aici... - Ba ştiu exact de ce eşti aici!
Vrei să-l găseşti pe fiul tău.
Având în vedere cum m-ai legat, înţeleg că nu mă ajuţi?
Ba bine că nu! Eşti ultima pe care aş ajuta-o, la cum m-ai înşelat.
Te-am înşelat? Tu ai intervenit în viaţa mea.
- Şi am aruncat-o la gunoi pe a mea! - Şi ce vrei? Să mă ucizi?
Crezi că e aşa simplu?
Nu ştiu cu ce m-ai doborât, dar îmi dau seama că nu e magie.
Poate cu maci, dar li se duce efectul.
Şi, fiindcă ai recurs la asta, înseamnă un singur lucru.
Nu ai magie.
Dar eu am.
Da, ştiu. Dar nici magia ta nu poate opri asta.
- Ai auzit de Umbra Viselor? - Da.
Bine.
- Cum de ai ajuns în halul acesta? - Te-am cunoscut pe tine.
Cum a fost?
A fost...
Ce s-a întâmplat? Nu înţeleg.
Nu ai strălucirea iubirii noi, cum ar trebui.
Fiindcă n-a avut efect. Praful de spiriduşi s-a înşelat.
Am intrat şi l-am cunoscut. Era pur şi simplu oribil.
- Sigur te-ai dus la omul potrivit? - Da, la cel cu tatuajul cu leu.
- Nu asta a fost problema. - Atunci care a fost?
- Tu. - Eu?
Da, tu. Eşti o zână groaznică.
- N-ai intrat, nu-i aşa? - Cum îndrăzneşti?
Nu-i nimic, ţi-era teamă.
Nu mi-e teamă de nimic.
Nu pot să cred că te-am lăsat să mă zăpăceşti!
Nu face asta!
Tu ai nevoie de iubire.
Am cunoscut iubirea, iar el a murit şi eu am suferit.
M-ai trimis spre ceva ce n-avea să schimbe asta. La revedere!
Şi cu mine cum rămâne?
Am furat pentru tine şi a fost degeaba. Am dat de probleme mari.
Aşa cum am zis, eşti o zână groaznică.
- Credeam că suntem prietene. - Eu nu am prieteni.
Zboară de-aici, molie!
Vezi să nu-ţi prinzi aripile-n uşi la ieşire!
Bine. Vrei să mă omori?
Pot să-ţi uşurez treaba.
Ce faci...?
Vrei să mă omori? Nu lăsa otrava să facă asta!
Tu ar trebui s-o faci. Haide! Zdrobeşte-o!
- Crezi că n-o voi lua? - Ba contez pe asta.
Arată-mi cine eşti, Clopoţico!
Cu plăcere.
Opreşte-te!
- Ai furat praful. - Ştiu.
Credeam că-mi trebuie ca să-ţi arăt că sunt o zână bună.
Puteai să-mi arăţi chiar fiind o zână bună şi ascultându-mă!
- Îmi urmam instinctele. - Care sunt departe de a fi corecte.
Asta nu se poate ierta.
Stai! Toţi merită a doua şansă. Mereu le spunem asta oamenilor.
Clopoţica, aceasta a fost a doua ta şansă.
Te rog. Îţi promit! Îmi pare tare rău.
- Mi-ai trădat încrederea! - O pot recâştiga.
- Dă-mi o şansă! - Nu poţi.
Dintr-un motiv simplu şi tragic: nu mai cred în tine.
Ştii ce-am pierdut din cauza ta?
Aripile tale.
- De ce? - Ce anume?
De ce mi-am dat inima?
Nu. De ce ai minţit?
M-am gândit de un milion de ori şi vraja aceea a funcţionat!
N-ai intrat niciodată. E singura explicaţie.
De ce nu puteai intra pe uşă, să-ţi întâlneşti ursitul?
- Era aşa oribil să fii fericită? - Da, era.
Ai dreptate. N-am intrat niciodată. Mi-a fost teamă. Nu am...
Ai zis că pot renunţa la mânia care mă apasă.
Şi, dintr-odată, mi s-a părut că, fără ea, voi pluti în derivă.
Mânia aceea era tot ce aveam. Ce-aş fi fără ea?
Fericită.
Slabă.
Şi uite ce mult ţi-a servit puterea câştigată!
Îţi ţin inima în mână şi nu aud niciun motiv ca să n-o strivesc.
Bine. Vrei un motiv? Iată-l!
Crezi că mi-a fost teamă?
Că am ales greşit?
Zână, acum faci aceeaşi alegere.
Am ales răzbunarea în locul speranţei şi ţii în mână rezultatul.
O inimă mică, dură şi întunecată.
Dacă alegi ce am ales eu,
atunci îţi priveşti în faţă viitorul.
Nu-ţi spun ce să faci.
Alegerea e a ta.
Ucide-mă sau...
...poartă-te ca zâna care eşti.
Ai zis că sunt o zână groaznică.
Demonstrează-mi că mă înşel!
Alege speranţa în locul mâniei.
Alege iubirea şi ajută-mă să-mi recapăt fiul.
Îţi iubeşti fiul?
Foarte mult.
Cu Henry în sfârşit mi-a ieşit ceva bine.
Nu vrei să poţi spune acelaşi lucru?
E prea târziu pentru mine.
Doar dacă mă ucizi.
Nu te voi ucide...
dar nici nu te voi ajuta.
Oricum, probabil e prea târziu.
E de prea mult timp cu el.
Uite ce bine se distrează! Chestia e că aici, Henry,
nimeni nu-ţi spune vreodată "nu", poţi face tot ce vrei.
- Nu se rănesc niciodată? - Ba tot timpul.
La un moment dat, patru băieţi pierduseră degete.
- E preţul jocului. Nu le-a păsat. - Nu e locul meu aici.
Ba da.
Te-am aşteptat foarte mult, Henry, cu mult înainte să te naşti.
- Nu cred asta. - Ar trebui.
Locul acesta e întreţinut de imaginaţie, de credinţă.
Dar lumea ta nu mai crede. Magia moare şi tu trebuie s-o salvezi.
- Presupun că te referi la lumea mea. - În toate lumile.
Trebuie s-o readuci.
Acesta ţi-e destinul. Să readuci magia, să fii Salvatorul!
Mama mea, Emma, e Salvatoarea.
A rupt un blestem, aşa e.
Ştiu mai multe decât crezi tu.
Dar dacă nu e Salvatoarea fiindcă a rupt blestemul?
Dacă e fiindcă te-a născut pe tine?
Gândeşte-te! Eşti descendentul celor mai luminaţi şi mai întunecaţi.
Crezi că din întâmplare odrasla Celui Întunecat a cunoscut-o pe mama ta?
Exişti cu un motiv şi eu te pot ajuta să-l găseşti?
Crezi că eu sunt cel care ar trebui să salveze magia?
Nu cred asta, sunt convins.
Ţii minte că am zis că am ceva să-ţi arăt?
Poftim! Am asta de foarte mult timp, dinainte să fii măcar un gând.
Priveşte şi vei şti de ce sunt aşa sigur
că eşti eroul pe care magia îl aştepta.
Nu te cred.
Îmi aminteşti de tatăl tău.
Eu voi fi lângă fereastră. Robin, în spatele mesei.
Neal, trebuie să stai sub pervaz, vei ieşi chiar sub Umbră.
- E un plan bun. - Ştiu.
Hood, omule, îţi mulţumesc iar.
Mulţumeşte-mi când familia ta se va reuni.
Ce e?
O să-i salvez, dar mai vedem dacă ne vom reuni.
- Ziceai că îi iubeşti. - Şi aşa e.
- Vom vedea dacă îi pot recâştiga. - De ce nu?
Fiindcă am greşit prima dată. Sper să primesc altă şansă.
Când Emma mi-a zis că mă iubeşte,
am aşteptat prea mult ca să-i spun că simt la fel.
- Nu voi repeta greşeala. - Sunt sigură că te va ierta.
Sper. Am învăţat lecţia pe propria mea piele.
Când iubeşti pe cineva, nu te abţine, spune-o!
Eşti pregătit?
Cred că da. Vino, micuţule!
Bun...
Tati va fi chiar acolo.
Poate va fi zgomot, dar nu vei păţi nimic. Înţelegi?
- Ţii minte ce trebuie să spui? - Da, spun...
- Nu, nu încă! - Nu, stai!
Nu încă. Luaţi-vă poziţiile!
Bun.
În regulă.
Bun, Roland, spune-o!
Cred!
Poate dacă o mai spune o dată...
Nu, îmi pare rău, amice. E suficient.
Mă ocup eu!
Neal, du-te!
- E teafăr? - Da.
Mulţumesc, Mulan. Îţi sunt îndatorat.
Nu are nicio zgârietură.
Aşa am planificat.
Şi cum rămâne cu tine acum? Ce vei face?
Dacă vrei să-ţi foloseşti aptitudinile,
e un loc pentru tine printre Tovarăşii Veseli.
Ai fi prima femeie. Sper să nu te intimideze asta.
- Am mai fost în situaţia asta. - Deci accepţi?
Sunt onorată.
Dar trebuie să discut cu cineva înainte să fie prea târziu.
- O persoană iubită. - Vom vedea.
Mulan? De cât timp stai acolo? Ce faci?
Îmi adun curajul.
Ce se întâmplă?
Mă bucur mult că te-ai întors.
- Phillip e aici? - Nu. Vrei să-l chem?
Nu e nevoie, cu tine voiam să discut.
Vezi tu, eu...
De ce îmi zâmbeşti?
Îmi dau seama că ai veşti importante, dar şi eu am.
Ai?
Eu şi Phillip aşteptăm un copil.
E o veste excelentă!
E ca un vis împlinit. Acum, te rog, spune-mi vestea ta!
Mă alătur cetei lui Robin Hood.
Poftim? Ne părăseşti?
Mă tem că da.
La revedere!
Unde e Regina?
- Tu cine eşti? - O mamă furioasă. Unde e?
Sunt bine.
Vreţi să coborâţi armele? Poate mă veţi înţepa, dar vă iau cu mine.
E în regulă, nu ne va răni. Lăsaţi armele jos.
Dar ne va ajuta?
Ia uite pe cine a adus Regina!
- Salut, Hook! - Lady Clopoţica.
- Nu ne va ajuta. - De ce nu?
Clopo, după câte am pătimit împreună, ne ajuţi un pic?
- Nu are deloc magie. - Nici praf de spiriduşi?
- Nu are nici măcar aripile. - Cum aşa?
Presupun că oamenii n-au mai crezut în mine.
Şi dacă aş vrea să vă ajut, el e prea puternic.
- Dar ştii unde e Pan? - Sigur, dar nu vă va ajuta deloc.
Lasă-ne pe noi să decidem asta! Are încredere în tine?
Ne poţi duce în tabăra lui?
Poate. De ce v-aş ajuta?
Fiindcă eu cred în tine.
Du-ne înăuntru şi de restul ne ocupăm noi.
Eu ce câştig, în afară de a fi ucisă de Pan
- ...când veţi pleca cu băiatul tău? - Poţi veni cu noi.
Aşa e, un cămin. Asta îţi doreşti, nu-i aşa?
Bine. Ascultaţi cu atenţie!
Pan are încredere, mă va lăsa să intru.
Şi poate vă voi lăsa o cale de intrare.
Dar aveţi o singură şansă, deci ar fi bine să aveţi un plan bun.
- Mulţumim. Aşa vom face. - Vino cu noi. Ne vom lămuri.
Eşti bine? Pari supărat.
Vreau doar să-l recuperăm pe Henry.
- Urmează s-o facem. - Cum ai ştiut că o convingi
oferindu-i o casă?
Pe mine m-a convins.
Când locuiam singură, ca bandit, nu voiam decât un cămin şi...
N-am găsit-o până n-ai apărut tu.
Chiar şi-acum, mi-e suficient să fiu cu tine.
- Sigur eşti bine? - Da.
Te iubesc.
Hai! Să ne rătăcim aici ar mai lipsi.
Bine ai venit acasă, Baelfire!
Pan va fi tare fericit să te vadă.
Mulţumesc.
Te-ai întors să-l găseşti? Pe omul cu tatuaj cu leu?
Nu.
Incredibil. Ştii ce lucru egoist ai făcut?
E în multe feluri, dar cum e egoist?
Nu ai distrus doar viaţa ta.
I-ai distrus şi lui viaţa.
Bun venit!