În episoadele anterioare...
- Tu cine eşti? - Peter Pan.
Această Clopoţica nu ne va salva.
- Ştii unde e Pan? - Sigur.
- Săgeata abia m-a atins. Cât am? - Zile. Cel mult săptămâni.
- Locul meu nu e aici. - Exişti cu un scop.
Te pot ajuta să-l găseşti.
Tata! Nu!
- Nu vei reveni, nu? - O fac în onoarea lui Baelfire.
Ştiu cum să ajung.
Bun venit acasă, Baelfire!
Parcă ar fi ieri.
Şi prima dată te-am întâmpinat eu în Ţara de Nicăieri, Baelfire.
Sincer, speram să nu se repete.
Pan n-ar fi trebuit să-mi ia fiul.
Poate ar fi trebuit să-ţi vezi de treaba ta.
- O să-l recuperez. - Chiar crezi asta?
Ai fost un Băiat Pierdut.
Ştii că nu e de glumă cu Peter Pan.
Ştii cât a căutat inima celui mai pur credincios.
Chiar crezi că va renunţa la el?
Poate, dacă îl rog frumos.
Chiar dacă ai crescut, Baelfire,
se pare că ai crescut prost.
Am crescut. Nu ştiu dacă sunt prost sau nu,
dar ştiu cum să leg un nod peste mâini.
Nu mai sunt un băiat, Felix.
Şi în mod sigur nu sunt pierdut.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
Bae?
Un cadou. Ceva cu care să-ţi ascuţi cărbunele.
- De unde îl ai? - De la cineva cui nu-i mai trebuia.
Adică un om care nu te-a putut plăti.
Tată, ţi-am zis.
Nu mai vreau daruri de la oameni pe care îi terorizezi.
Şi atunci ce vrei?
Spune-mi, fiule, ce te-ar face fericit?
Să plec de aici. M-am săturat să stau mereu în cocioaba asta.
Asta e uşor de rezolvat.
Ce zici de un castel?
Ţi-aş putea construi un palat aşa minunat,
că umbra lui ar înveli provincia.
Nu la asta mă refer.
Vreau să ies, să am prieteni, să văd lumea de dincolo de aceşti pereţi.
Tată, de ce nu ai încredere în mine?
Am încredere în tine, Bae. În ceilalţi nu am.
Am mulţi duşmani în spatele acelei uşi.
Odată ce pleci, oricare dintre ei te-ar putea răni.
Sigur e singurul motiv?
Poate ce te îngrijorează de fapt
e că, dacă plec, nu mă mai întorc.
Nu, nu, mă îngrijorează siguranţa ta.
Acesta e cel mai bun loc pentru tine.
Nu ştiu ce m-aş face dacă te-aş pierde.
Mereu te-ai simţit mai relaxat în spatele unei măşti.
Tu ai fost singura care a putut zări dincolo de ea.
Dincolo de masca monstrului.
Atunci de ce vrei iar să o pui?
Am nevoie de monstru, Belle. Doar aşa îl pot salva.
Asta am decis. Îl voi salva pe Henry.
Profeţia spune că Henry va fi pieirea ta.
Salvarea lui îţi va asigura moartea.
Nu crezi că pot face asta?
Cred că ai intenţii bune.
Dar o viaţă de laşitate egoistă e un obicei urât,
pe care n-ai reuşit să-l întrerupi.
Acum lucrurile stau altfel.
Cum anume? Ce e diferit?
Nu mai am pentru ce să trăiesc.
Şi cu mine cum rămâne?
Nu eşti reală.
Eşti doar o închipuire.
Dar sunt în Storybrooke, aşteptându-te.
N-ar trebui să faci asta.
Când mi-am luat rămas-bun de la tine, ştim că a fost pe vecie.
Poate eu cred că te vei întoarce.
Dacă ar fi aşa, până la urmă m-ai părăsi,
fiindcă tu mă poţi vedea aşa cum sunt cu adevărat.
Crezi că vezi un om bun, dar, în timp, vei vedea monstrul.
Fiul meu e mort.
Îmi pot răscumpăra greşeala doar salvându-i fiul
şi dându-mi viaţa.
Aici îl ţin pe Henry, în tabăra lui Pan.
- După cum spune... - Clopoţica.
Da, ştiu. Tot e ciudat s-o spun.
- Zi-mi Clopo. - Nu cred că e mai bine.
În fine, ea spune că are santinele în partea din faţă,
aşa că vom intra prin spate, pe aici.
Îi convinge să o lase înăuntru, se asigură că e liber
şi apoi ne furişăm noi.
Tot veţi da piept cu Băieţii Pierduţi.
Ne descurcăm cu câţiva copii cu beţe ascuţite.
Nu beţele trebuie să vă preocupe, ci otrava în care sunt îmbibate.
- Umbra Viselor. Ne-a avertizat Hook. - Bun.
- O tăietură şi veţi petrece... - Beţele otrăvite aduc moarte.
Când pornim în misiunea de salvare?
Eu sunt pregătită. De cum îmi veţi spune planul de scăpare.
Aveţi un plan, nu-i aşa?
Ne-am pus în mişcare spontan.
Fără a scăpa de pe insulă, n-are sens.
- O să ne descurcăm. - Vă descurcaţi?
Nimeni nu vine şi nu pleacă fără să-i dea el voie.
- E o pierdere de timp. - Mereu găsim o cale.
Nu înţelegeţi.
Să vă arăt ceva!
- Ştiţi ce e? - Da, un ceas.
E de la cei care ţi-au răpit fiul.
Greg şi Tamara? Unde sunt?
L-am luat de pe cadavrul fetei.
Am petrecut jumătate de noapte curăţând sângele. Şi tipul?
N-a mai fost destul din el ca să găsesc ceva util.
Asta le face Pan celor în simbria lui. Ce credeţi că vă face vouă?
Nu-mi risc gâtul pentru voi fără o cale de scăpare.
Găsiţi-o şi ştiţi unde stau.
- Unde se duce? - O aduc înapoi.
Nu! Are dreptate.
Am învăţat că nu intri undeva fără să ştii cum ieşi.
Unde, la şcoala recuperatorilor?
Neal m-a învăţat asta.
Dar tu, Hook? Ai mai scăpat de pe insula asta.
Da, pe nava mea. Care are nevoie de magie pentru a crea un portal.
Pe care o aveam de la Pan,
printr-un târg pe care nu cred că vrea să-l repete.
Deci nimeni nu a plecat fără să vrea Pan.
Un singur om.
- Asociatul ei, Neal. - Cum?
Poate reuşim să aflăm.
Stop! Din ordinul lui Pan...
Eu nu primesc ordine.
Bae?
Nu eşti real, eşti mort.
Cum? Normal că-s real. Ce naiba se-ntâmplă?
Eşti o închipuire, ca şi Belle.
Nu, nu. Ascultă-mă, eu sunt.
Am fost împuşcat, dar am supravieţuit.
- Vezi? Sunt viu. - Fiul meu e mort!
- Vrei să-mi aminteşti eşecul meu! - Nu! Lasă suliţa!
Vrei să-mi pui la îndoială hotărârea, dar nu vei reuşi.
Îmi voi sacrifica viaţa pentru Henry şi nimic nu mă va opri.
Te rog, tată.
Bae?
- Eşti chiar tu? - Da.
Credeam că te-am pierdut pe vecie.
Mă gândeam...
Doar un rege ar trebui să trăiască într-un castel.
Ce-ar fi să probezi asta?
Bae?
Ascultaţi, vom organiza deîndată grupuri de căutare.
Credeţi că-l puteţi ascunde de mine?
Unde e? Unde e fiul meu?
- Nu e aici, Întunecatule. Jur. - Nu mă minţi!
Magia m-a condus în văgăuna asta!
Urma lui se pierde aici, în Hamelin.
- Ştiu că-l ascundeţi de mine. - Nu, nu facem asta.
Mulţi dintre copii au dispărut azi-noapte.
Ispitiţi din paturile lor de o muzică necurată.
- Ce fel de muzică? - De flaut.
Doar copiii o puteau auzi.
Unii au vrut să le zică părinţilor, dar nimeni nu i-a crezut.
Au fost trimişi înapoi la culcare.
Şi azi-dimineaţă dispăruseră.
- Şi cine cânta? - Nimeni nu i-a văzut faţa.
Doar o siluetă ascunsă de o pelerină pestriţă, din petice multicolore,
care conducea copiii din casele lor în pădure.
Nu înţelegi?
Trebuie să fie acelaşi om care ţi-a luat fiul.
Atunci, oricine o fi acest flautist pestriţ,
tocmai va sufla ultima lui notă.
- Cum e posibil? - E o poveste lungă.
Să zicem că Robin Hood şi-a plătit datoria.
- Te-ai întors pe tărâmul nostru? - Da.
Dar am ajuns. Contează doar s-o ajut pe Emma să-l salveze pe Henry.
- Unde e? - I-am lăsat pe nava lui Hook.
Oricât de nobile le sunt intenţiile, nu au tupeul să facă ce e necesar.
Cum le-ai făcut tu acestor băieţi? Nu sunt...
Doar dorm. Momentan.
Să rămână aşa, da?
- Nici tu n-ai tupeu. - Voi face ce e necesar.
Dar nu e nevoie să-i ucidem pe Băieţii Pierduţi.
Vom vedea.
Să înţeleg că ai un plan?
Când ziceai că te vei sacrifica, doar exagerai.
E singura cale, Pan e prea puternic.
Îl poţi învinge doar dacă eşti dispus să mori.
Aşa cum sunt eu.
Dacă ţi-aş zice că mai există o cale?
Care anume e planul tău?
Ştii că dacă ţii o scoică la ureche poţi auzi oceanul?
Cu anumite scoici, te aude oceanul.
De ce am avea nevoie să ne audă oceanul?
Ce-ai făcut?
Dă-mi suliţa!
- Un calamar? - Exact.
Cred că ştii cum să extragi cerneala din ei.
Cerneală de calamar. Ăsta ţi-e planul?
Imobilizează cele mai puternice fiinţe magice.
Cel puţin o vreme. Chiar şi pe Pan.
Am ceva experienţă cu asta.
- O poţi extrage? - Da.
Dar cum plănuieşti să te apropii destul?
Nu e nevoie să mă apropii.
Trebuie doar să nimeresc ţinta ca să-l recuperez pe Henry.
Lasă asta în seama mea.
Ce-ar trebui să fie asta?
Neal a zburat din Ţara de Nicăieri pe o liană?
Dacă ar fi cineva drăguţ să-mi dea o mână de ajutor...
- Ce zici, Salvatoareo? - Mă ocup eu.
- Nu arăţi prea bine, amice. - Mori de cald în jungla asta.
Şi mă simt foarte bine!
Doamnele au întâietate.
Cât mai crezi că te poţi preface?
Familia ta nu merită să ştie?
- De ce-ţi pasă? - Ţie de ce nu?
La ce bun să le spun, când nu pot opri otrava?
Când nu există speranţă?
Dacă am învăţat ceva de la voi, eroii, e că mereu există speranţă.
E ceva ce nu-mi spui, "amice"?
În fine, speranţa şi realitatea sunt adesea opuse.
Ţi-am zis adevărul.
Nu vei scăpa viu de pe insula asta.
Atunci asta rămâne între noi.
Trebuie să se preocupe doar de cum îl vor salva pe Henry.
Hook!
Ce e locul ăsta? Ce căutăm aici?
Neal.
- Aici a locuit. - Da.
Baelfire a copilărit o vreme în Ţara de Nicăieri.
Asta era casa lui.
Crezi că a lăsat vreun indiciu despre cum a scăpat?
Să sperăm.
Sau vom fi pierduţi, cum a fost şi el.
Bae?
- Unde e fiul meu, Flautistule? - Aşa îmi spun?
Ştim amândoi cine sunt de fapt.
A trecut mult timp, prietene.
Mă bucur că ai ajuns la spectacol.
Te surprinde să mă vezi?
Nu te învinovăţesc, şi eu sunt uşor surprins.
Uite cine a crescut, devenind Cel Întunecat!
- Bravo! - Ce cauţi aici?
Mă simt singur în Ţara de Nicăieri.
Singurii mei prieteni sunt copiii care mă vizitează în vise.
Dar ei nu pot rămâne. Băieţii pe care îi voi lua cu mine o vor face.
- Ai venit după fiul meu. - Aşa e.
Va fi nevoie de mai mult decât de un flaut magic ca să-mi iei fiul.
Singura magie a flautului e că doar anumiţi băieţi îl pot auzi.
Băieţi care se simt neiubiţi. Care se simt pierduţi.
Cred că de-asta tu îl poţi auzi, Rumplestiltskin.
Nu te preface că mă cunoşti, nu mai e cazul.
Ba eu cred că da.
Sub toată acea putere, eşti doar un băiat neiubit, singur şi pierdut.
Îmi place cum sună.
Aşa le voi spune noilor mei prieteni: Băieţii Pierduţi!
- Sună frumos, nu crezi? - Spune-le cum vrei,
Baelfire nu va fi printre ei.
Deja e printre ei.
Întrebarea e ce eşti dispus să faci ca să-l recuperezi.
Te voi face să regreţi că mi-ai pus întrebarea asta.
Înţeleg că eşti supărat.
Majoritatea părinţilor se tem că le va fi luat copilul.
Dar nu şi tu, nu-i aşa?
Nu.
Nu ţi-e teamă că-ţi va fi luat Baelfire.
Ţi-e teamă că va pleca.
Până la urmă, cel mai bine te pricepi la a fi abandonat, nu?
Orice apropiat al tău a plecat.
Ca mama lui Bae, Milah.
Să nu mai spunem de tatăl tău.
- De ce ar fi diferit Baelfire? - Te înşeli.
Oare? Atunci să aflăm, nu?
Întreabă-l dacă vrea să vină în Ţara de Nicăieri
sau să rămână cu tine!
Dacă vrea să rămână, plec şi nu mă mai întorc.
- Batem palma? - Nu trebuie să bat palma cu tine.
De ce nu ai face-o, dacă eşti aşa sigur că va rămâne?
Nu vrei să te alături sărbătorii?
- Nu am nimic de sărbătorit. - Nimic?
Henry, sărbătoarea e în cinstea ta.
A mea? De ce?
Fiindcă ai venit ca să salvezi magia, normal.
Eu unul nu găsesc alt motiv mai bun pentru a sărbători.
Priveşte-i numai!
Nu sunt ca ei. Sau ca tine.
Sigur că eşti. Încă eşti un băiat.
Poate un cântec te va face să te ridici.
Îmi pare rău, nu aud nimic.
Interesant.
Vezi tu, flautul e fermecat, Henry. Poate fi auzit de anumiţi copii.
Care anume?
Vei afla suficient de curând, îţi promit.
Ce e? Cunosc privirea asta. Ce s-a întâmplat?
Baelfire. Mă tem că a scăpat.
- De ce nu l-ai recuperat? - Am încercat.
M-am luat după el şi am găsit două santinele inconştiente.
Din cauza unei vrăji de adormire.
Cel Întunecat.
Aşadar, tatăl şi fiul s-au reunit.
Vor veni după băiat, ar trebui să-l ducem la loc sigur.
Felix, unde ţi-e simţul aventurii?
Nu putem opri petrecerea când începe adevărata distracţie.
- E ceva important? - Nu-mi dau seama.
- Nu ştiam că-i place să deseneze. - A moştenit asta de la mama lui.
Sper că Neal a lăsat ceva util în detaliile de aici.
Poate o hartă sau un fel de indiciu.
Dă-mi lumânarea aceea!
Dar tu? Ai avut noroc?
Nu e niciun vrej de fasole sau un vârtej sub covor,
dacă la asta te referi.
S-ar putea să nu fie niciun covor.
Mai sunt desene pe perete, dar, din ce-mi dau seama, atât.
Probabil un mod de a-şi petrece timpul şi a se ţine ocupat.
- L-ai cunoscut bine, nu-i aşa? - Am petrecut ceva timp împreună.
- Eşti în regulă, Swan? - Sunt bine.
Se pare că ai dreptate. Sunt doar nişte imagini.
Ce e cu toate astea?
Nişte ceşti şi boluri făcute din ce a găsit pe-aici.
Nu ştiu dacă o nucă-de-cocos cu găuri ar fi o ceaşcă bună.
Poate e o mică sită.
Căci în preadolescenţă Baelfire făcea multe paste.
Staţi aşa...
Hook, stinge torţa aia.
Ar trebui să mă impresioneze o veioză?
Priviţi în sus!
- Stele! - E o hartă.
Către ce?
Către casă.
Avem un musafir.
Fără îndoială, cineva care ştie cât îmi plac ghicitorile.
Cine ar putea fi?
Cred...
Cel Întunecat.
Ai venit să-l salvezi pe Henry?
Ce interesant!
Cel Întunecat, gata să-şi dea viaţa pentru familia lui.
Apropo de familie...
Poţi să te arăţi acum, Baelfire.
- Acum mă numesc Neal. - Un nume nou, dar şiretlicuri vechi.
E înduioşător să văd tatăl şi fiul colaborând.
Mai ales după ce l-ai abandonat.
E o adevărată reuniune de familie.
- Ce mai aştepţi? - Mă descurc.
Isteţ. Dar am mai trecut prin asta, Baelfire.
- N-ai reţinut nimic? - Îmi amintesc destule.
De asta n-am mânjit vârful.
Ia-l pe Henry!
Ce zici de asta? Sunt impresionat.
Sigur chiar îl salvezi, Bae?
- Ce e mai rău decât să stea aici? - De ce nu-ţi întrebi tatăl?
Uneori cei de care ar trebui să ne temem ne sunt cei apropiaţi.
- Cum adică? - Nu-l asculta!
- Nu i-ai spus? - Ce să-mi spună?
- Despre profeţie, desigur. - Ce profeţie?
- La ce se referă? - Cea care spune că ai fost păcălit.
Tatăl tău nu e aici ca să-ţi salveze fiul.
A venit ca să-l ucidă.
- Despre ce vorbeşte? - Nu-l lua în seamă.
- A zis că-l vei ucide pe Henry! - Se joacă cu mintea ta.
Important e că l-am luat pe băiat şi am scăpat.
- Unde suntem? - În cealaltă parte a insulei.
Momentan suntem în siguranţă aici.
Henry, sunt eu. Sunt tatăl tău.
- Nu te poate auzi. - Atunci trezeşte-l.
E periculos să rup vraja.
Se va trezi în câteva ore. Va fi bine.
Bine.
Atunci îmi poţi explica la ce s-a referit Pan.
Ce profeţie? Cum adică îl vei ucide pe Henry?
- Nu ştiu. Ca să ne dezbine. - Nu ai negat.
Are de-a face cu ce a fost când te-am găsit.
Credeai că sunt o halucinaţie. Ai zis că trebuie să-l salvezi pe Henry.
- Baelfire... - Cum adică? Sunt Neal!
Nu mai ocoli răspunsul şi zi-mi ce se întâmplă!
O clarvăzătoare mi-a spus despre o profeţie.
Că un băiat mă va ajuta să mă reîntâlnesc cu tine.
Iar acel băiat îmi va aduce pieirea.
- Henry? - Nu ştiam că va fi nepotul meu.
Până te-am găsit la New York şi am aflat că eşti tatăl lui.
Plănuiai să scapi de el, oricine ar fi fost, nu-i aşa?
Să încerci să înşeli soarta, să ocoleşti profeţia?
Afurisit cu inima de piatră!
- Voiai să-l omori? - Da.
Dă-te în spate! Stai departe de el!
Lucrurile s-au schimbat de-atunci.
N-am venit să-l rănesc pe Henry, ci să-l salvez.
După ce-ai zis, vrei să te cred?
Nu te voi minţi, Bae.
Autoconservarea e un obicei prost pe care îl am.
Dar am venit aici să întrerup asta şi să îţi salvez fiul,
chiar de însemna să-mi sacrific viaţa.
- Trebuie să ai încredere în mine. - Cum aş putea?
Nici nu-l recunoşti, nu-i aşa?
- Cum aş putea, când poartă mască? - Poate, dar nu ăsta e motivul.
Priveşte-l!
Se joacă cu alţi băieţi. Iese în lume.
E fericit, Rumplestiltskin.
De asta nu-l recunoşti.
Bae?
Baelfire, eşti bine?
Sunt bine. Ce cauţi aici?
Crezi că nu-mi pasă de tine, dar îmi pasă. O voi demonstra.
Cum?
Haide, Rumplestiltskin!
- Tată! Ce faci? - Te protejez.
Vei regreta că nu ai acceptat târgul!
- Nu mă atinge! - E în regulă, eşti în siguranţă.
Nu eram în pericol, Flautistul îmi era prieten.
Poate asta voia să crezi, dar crede-mă, ţi-ar face rău.
De ce? Cine e?
Altă fiinţă abuzată de puterea ta?
Îl cheamă Peter Pan.
Îl cunosc de când eram mic.
În copilărie eram foarte apropiaţi.
Deci şi el e nemuritor?
N-a fost mereu aşa.
S-a dus în Ţara de Nicăieri.
M-a trădat, Bae. Nu e de încredere.
Ce s-a întâmplat?
Contează doar că m-a păcălit mult timp
înainte să-i cunosc adevărata fire.
E mai întunecat şi respingător decât ar trebui să cunoşti!
Nu poate fi mai rău decât tine.
A trebuit să te protejez, n-am avut de ales.
Nu mai minţi, fiindcă ştiu ce-ai făcut.
Ştiu ce târg ţi-a oferit Pan.
A zis că trebuia doar să mă întrebi dacă vreau să vin acasă.
- Ţi-a zis? - A spus că aşa
voi şti dacă ai încredere în mine.
- Dacă chiar îţi pasă. - Nu, te rog, Bae.
Nu era nevoie, aş fi ales să vin acasă.
Te-aş fi ales pe tine.
Dacă m-ai fi întrebat.
- Poate reuşeam să fim iar o familie. - Putem să fim.
Bae. Bae!
Spune-mi ce să fac ca să-ţi recâştig încrederea.
Dă-mi pumnalul Celui Întunecat.
Te cunosc.
N-ai fi venit până în Ţara de Nicăieri fără el.
E singurul lucru care te poate controla, care te poate opri.
- Nu l-ai risca. - Nu îl am.
- De ce minţi? - Nu te mint, Bae.
L-am ascuns, ca Pan să nu pună mâna pe el şi să mă oprească.
- Scoate-l din ascunzătoare! - L-a luat umbra mea.
Umbra ta.
Tu chiar ai un răspuns la orice, nu-i aşa?
Spun adevărul, jur.
Poate l-ai ascuns şi vrei să faci ce e corect.
Dar asta e azi. Ce se va întâmpla mâine?
- M-am schimbat. - Oare?
Profeţia e valabilă. Dacă îl salvezi, ţi-aduce pieirea.
Tot sunt dispus să mor pentru el.
Ce se întâmplă dacă ne întoarcem, te reîntâlneşti cu Belle
şi îţi dai seama că între tine şi finalul tău fericit e fiul meu?
Brusc, "pieirea" nu sună aşa bine.
Tu eşti finalul meu fericit.
Acesta e. E vorba de izbăvirea mea.
Pot fi puternic, fiule.
Dacă ai încredere în mine.
Când locuiam aici şi dormeam într-o peşteră,
visam că vei veni să mă salvezi.
Dar mă trezeam şi-mi aminteam că m-ai abandonat.
Ţi-ai abandonat fiul pentru puterea pumnalului.
Cum aş putea crede că lucrurile vor sta altfel?
Neal? Ce faci?
O voi găsi pe Emma şi pe ceilalţi şi voi pleca de pe insula asta.
- Îmi voi duce familia acasă. - Nu poţi intra singur în junglă.
Fără protecţia puterii mele, Pan vă va prinde pe amândoi.
Îmi pare rău, nu am de ales.
Suntem mai în siguranţă fără tine.
La revedere, tată!
Cum poţi fi sigur că e o hartă?
Pentru scurt timp, Baelfire a fost pe nava mea în Ţara de Nicăieri.
L-am învăţat să navigheze folosindu-se de stele.
Vă uitaţi la roadele muncii mele.
- Deci o poţi descifra. - Din păcate, nu.
- Ai zis că tu l-a învăţat. - Da, dar l-am mai învăţat ceva.
Secretul pentru a fi un pirat.
Să aibă caracter tainic.
Cei mai buni căpitani îşi codifică hărţile.
Era un elev destoinic.
Adică singurul care poate descifra harta e Neal?
Adică singurul care o poate descifra e mort.
- Emma, aşteaptă! - Nu e momentul!
Nici nu-mi pot imagina tristeţea ta.
Nu sunt tristă, sunt nervoasă.
Neal abia a murit, dar l-am pierdut acum mulţi ani.
Am crezut atât timp că nu mă iubea,
doar ca să aflu că mă iubea, dar prea târziu.
Nici nu-i pot spune ce furioasă sunt
sau cât m-a rănit când a plecat
sau cât de îngrozită am fost când s-a întors.
Căci am ştiut din clipa în care l-am văzut
că niciodată...
Niciodată n-am încetat să-l iubesc.
- Va fi bine. - Oare?
- Am făcut tot ce puteam. - Asta e problema.
Habar n-am cum să-mi alin fiica.
E primul lucru pe care îl învaţă o mamă.
Ştiu, şi eu mă simt la fel. Dar e foarte supărată.
- Trebuie... - Cum o putem învinovăţi?
Eu n-aş putea să trec peste moartea ta.
Trebuie s-o faci. Nu ştiu, zic şi eu.
Putem păţi ceva rău aici.
Dacă aş păţi eu ceva, aş vrea să treci peste asta.
Să fii fericită în continuare.
Eşti foarte drăguţ, dar nu vei păţi nimic.
Nu cât sunt eu aici.
Emma?
Era cât pe ce s-o găseşti.
Mă dezamăgeşti. Te-am învăţat mai bine de atât.
Nu intra undeva dacă nu ştii ieşirea!
- Îmi voi aminti data viitoare. - Nu va exista data viitoare.
Nu te învinovăţi.
Tatăl tău te putea apăra, sigur.
Dar cine l-ar fi apărat pe Henry de el?
Între ciocan şi nicovală.
Îmi voi recupera fiul, indiferent ce va trebui să fac.
Nu înţelegi. Nu asta e problema.
Tu l-ai luat, eu l-am luat înapoi.
Aşa e jocul.
Nu, băiatul meu.
Adevărata ta problemă e că nu ai cum să scapi din Ţara de Nicăieri.
Nimeni nu pleacă de pe insulă fără permisiunea mea.
- Am mai făcut-o. - Oare?
Ia uite unde eşti acum! De parcă nici n-ai plecat vreodată.
- Adică îmi dai drumul? - Adică toţi sunt unde vreau eu.
Rumegă asta bine.
- Ştiţi unde să-l duceţi! - Nu! Henry!
Stai liniştit, nu va dura mult.
- Sunt viu! - Până la noi reguli!
- Jocul se va schimba. - Nu abandona speranţa, Henry!
Voi veni după tine! Promit!
Îmi pare tare rău, Rumple.
Neal trebuia să aibă încredere în tine.
Cum ar fi putut?
După tot ce am făcut?
Poate el nu ştie ce era în inima ta, dar eu ştiu.
L-ai fi protejat pe Henry.
Ţi-ai fi sacrificat până şi viaţa
ca să-i arăţi lui Neal că te-ai schimat.
Mă întrebi?
Sau chiar crezi asta?
Ştiu asta cu toată inima.
Ce nu ştiu e de ce pari aşa supărat acum.
Rumplestiltskin, Baelfire e viu.
Ai un motiv să trăieşti.
Dar profeţia e valabilă.
Henry îmi va aduce pieirea.
De asta eşti supărat.
Erai decis să mori pentru băiat, dar acum?
Un motiv pentru a trăi a readus
obiceiul urât al autoconservării, nu-i aşa?
Rumplestiltskin...
Obiceiurile pot fi învinse, nu-i aşa?
Pleacă, Belle!
Nu vreau să vorbesc acum.
- Ce s-a întâmplat? - Ai adormit.
- Aşa am făcut? - Stai liniştit.
A fost doar un pui de somn. Noaptea e în toi.
Stai, îmi amintesc ceva.
Tata.
Pot să jur că l-am auzit strigându-mă prin somn.
- Serios? - Probabil am visat.
- Cum poţi fi sigur? - Fiindcă...
Tata e mort.
Îmi pare rău, Henry.
E logic să visăm despre ceea ce am pierdut
şi despre ceea ce sperăm.
Cum ar fi că tatăl tău trăieşte sau că mama ta te caută.
Dar, până la urmă, vei găsi altele la care să visezi.
Când o vei face, vor începe să se adeverească.
- De unde ştii? - Aşa am făcut eu.
Iar acum eşti aici.
În Ţara de Nicăieri cândva se năşteau vise noi.
Tu poţi aduce magia înapoi, Henry.
Şi noi putem fi familia ta.
Aş vrea să cânt ceva.
Un cântec pentru oaspetele nostru de onoare, Henry.
- Poţi auzi muzica acum, nu-i aşa? - Da!