- Repede! - După ea!
Stai!
Serios?
Eşti departe de casă, Albă-ca-Zăpada! Credeai că te poţi ascunde de regină?
- De fapt, da. - Nicio grijă!
Am venit să te ducem înapoi. Regina abia aşteaptă să te revadă.
- Nici gând. - Nu, aşteaptă!
- Îţi mulţumesc! - Pentru puţin.
Data viitoare, să sari în ape mai line.
- Eşti o... - Da, sunt o sirenă.
Mă numesc Ariel.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
Concentrează-te!
E cam greu când meliţezi întruna.
Şi când şuieră vântul, plouă sau cineva trage cu săgeţi în tine.
Da, e dificil să te concentrezi. Asta e şi ideea.
Dezgroapă furia din tine şi foloseşte-o să te concentrezi!
Trebuie să fie şi altă cale în afară de cea a răului.
- Eşti o ratată jalnică! - Iar tu eşti un monstru.
- Simţi mirosul? - Ce miros?
De fum.
E o idee proastă.
Are puterea. Ar trebui să înveţe să o folosească.
Trebuie doar să-i acordăm încredere.
Nu în Emma n-am eu încredere.
Trebuie să vorbim.
M-a vizitat Pan. El...
Mi-a spus că Neal e în viaţă, chiar pe insula aceasta.
Emma l-a văzut împuşcat, în portal. Nu avea scăpare.
Ei bine, a scăpat. Şi acum e aici.
Pan l-a luat din tabăra asta cât eram în peşteră.
Dacă Pan spune adevărul.
De ce ţi-ar spune ţie? Ce are de câştigat?
Cine ştie de ce face ce face? Are motivele lui.
- Dar sigur nu sunt nevinovate. - Spune adevărul.
Urme de încăierare.
Cineva a fost aici în lipsa noastră. Trebuie să-i spunem!
L-a pierdut deja pe Neil. Dacă e o farsă, n-o putem face să sufere iar.
Are dreptate. Pan vrea să-i spunem. Tocmai de asta n-ar trebui s-o facem.
- Vrei să-l cauţi fără să-i spui şi ei? - De ce i-am face un rău inutil?
- N-am mai minţit-o niciodată. - Nu minţi.
Doar păstrezi secretul până avem confirmarea.
Secretele ne îndepărtează mereu de cei dragi.
Şi, uneori, secretele îi protejează.
Ce te-a făcut să te arunci în apă?
Te-a urmărit vreodată o regină rea?
- Nu. - Te împinge la nebunii.
Pe asta o ştiu bine.
- Şi tu fugi de cineva? - Mai degrabă, fug spre cineva.
Cum îl cheamă?
Spune-mi! Doar iubirea ne scoate pe toţi din minţi.
Eric. E un prinţ în regatul său.
Deci trăieşte pe uscat? E om?
Bine, uite cum stă treaba.
Acum un an, corabia lui a naufragiat şi eu l-am salvat.
Aşa îmi stă în fire.
Era leşinat. Nu am vorbit, dar...
Când i-am privit chipul, pur şi simplu am ştiut.
Te-ai îndrăgostit pe loc.
- Pare o prostie, ştiu. - Nu. Nu pare deloc o prostie.
- Interesant! - Colecţionez lucruri.
Şi am găsit asta.
Diseară, e un bal la castel.
Festivitatea anuală în cinstea zeiţei mării, Ursula.
Speram să-l întâlnesc acolo.
Cum ai de gând să faci asta? Ai coadă de peşte.
- Cum ai făcut asta? - Nu prea cunoşti legendele sirenelor.
Probabil ştiu cam cât ştii şi tu despre legendele oamenilor.
Ai dreptate.
Anual, când e mareea înaltă,
zeiţa mării, Ursula, le îngăduie sirenelor
să păşească pe uscat până la următoarea maree.
- Care va fi când? - Peste 12 ceasuri.
- Aş avea timp de masă, de dans... - 12 ceasuri?
De ce nu-i ceri mai mult timp?
N-a fost văzută de un mileniu. E mai mult o legendă.
Legendă sau nu, m-ai salvat.
- Te-aş putea ajuta să-ţi găseşti alesul. - Mulţumesc!
- Dar poţi păstra un secret? Sunt sirenă. - Asta ştiu deja.
Însă Eric nu ştie. Aşadar, am putea să lăsăm taina asta mării, deocamdată?
- Nu va trebui să afle cândva? - Mai întâi, să se îndrăgostească de mine.
Bine. Buzele mele sunt pecetluite.
Ne trebuie o scuză bună.
- Nicio problemă. - Unde mergeţi?
- După lemne. - După apă.
- Ce se întâmplă? - Neil e în viaţă.
Neil este...
...în viaţă?
Poate.
Regret, se cuvenea să afle.
Aici nu poţi scruta viitorul.
E cu neputinţă într-un loc unde timpul e încremenit.
Poate că nu întrezăresc viitorul, dar îl pot influenţa.
Asta era o ameninţare?
Şi eu îţi pregătisem micul dejun preferat: ouă pe pâine prăjită.
Credeam că-ţi va prinde bine. Pari cam abătut.
- Mi-e bine. - Cum să nu, Rumple!
Ţi-ai pierdut fiul, pe Neil. Din nou.
Iar la Henry nu poţi ajunge.
Ar trebui să treci de mine şi amândoi ştim că n-ai cum.
- Gălbenuşul tot moale îţi place? - Ce vrei?
Dacă nu mănânci, o fac eu.
Îţi arăt lumina speranţei din viaţa ta înnegurată.
Faptul că, dacă te ucid, pun capăt tuturor necazurilor noastre?
Amândoi ştim că nu o vei face. Singura cale de a reuşi e să pieri şi tu.
Ai putea să pleci de pe insula asta.
Părăsindu-mi fiul şi pe Henry? Nu prea cred.
Chiar dacă i-ai salva, deşi nu e cazul, ce rost ar avea?
- N-o să-ţi ierte niciodată faptele rele. - N-ai cum şti asta.
Tu ţi-ai iertat tatăl?
Acum înţelegi?
Revenind la lumina speranţei...
O fată cumsecade te aşteaptă în Storybrooke. Belle, nu?
Nu mai fi nesăbuit şi întoarce-te la ea! Ia viaţa de la capăt!
Are stofă de mamă. Poate-ţi face alt copil.
Amândoi ştim că acesta este unicul viitor posibil pentru tine...
Asta dacă vrei să trăieşti.
Savurează ouăle!
Ne pierdem vremea.
- Se joacă cu noi! - Nu cred.
Priviţi! Alte urme de luptă. Cineva s-a împotrivit din răsputeri.
- De unde ştii că e vorba de Neil? - Cineva lupta pentru viaţa sa.
Chiar o să picaţi în cursa asta?
Bine.
Jucaţi cum vă cântă împieliţatul? Faceţi ce vreţi!
- Aşteaptă! Unde te duci? - Să-l salvez pe fiul nostru.
- Trebuie să fim uniţi. - Nici vorbă!
Poate tu îl pui în pericol pe Henry pentru misiunea asta nesăbuită,
dar eu nu o voi face.
M-am săturat să aştept.
Dacă are dreptate şi Pan minte?
Nu trebuie neapărat să fie o amăgire.
Nu renunţa! Îi datorezi lui Henry să afli dacă tatăl lui trăieşte,
la fel ca şi ţie însăţi.
E şi mai frumos decât îmi imaginam. Aşa se îmbracă oamenii?
- Arăţi fantastic. - E cam...
Strâmt? E un corset, e firesc.
- De unde ştii toate acestea? - Într-o altă viaţă, am fost prinţesă.
- Poate vei fi din nou. - Mă îndoiesc.
Dar, în această seară, tu poţi fi prinţesa.
Aminteşte-ţi ce te-am învăţat!
- Ce am aici? - Un mic trident.
- Un trident pentru salată? - Furculiţă pentru salată.
Nu are mare valoare.
Priveşte acolo! El este?
Da, el este...
E întocmai cum mi-l aminteam.
Ceva mai puţin ud, dar mai chipeş.
- Du-te la el! - Să mă duc pur şi simplu acolo?
Dragostea la prima vedere nu are nevoie de multe pregătiri.
Doreşti să dansezi cu mine? Poate fi mai uşor decât mersul.
Nimeni nu dansează.
De asta e bine că sunt prinţ. Pot dansa oricând vreau.
- Eu sunt Eric. - Ariel.
Parcă te cunosc de undeva... Ne-am mai întâlnit?
Nu cred.
- Ştiu unde te-am mai văzut! - Unde?
Corabia mea a naufragiat. Era să mă înec. Cineva m-a salvat.
Nu am văzut cine, dar...
De atunci, visez întruna un chip.
- Chipul tău. - Cu neputinţă!
Abia am ajuns în acest oraş. Cum să te fi salvat?
Ştiu. Ursula e cea care m-a salvat.
Şi mi-a dezvăluit o fărâmă din viitorul meu.
Atunci am văzut acest chip.
Pe tine.
- Ursula e doar o legendă. - Oare?
Pentru că tu eşti în faţa ochilor mei.
- Ce te aduce în regatul nostru? - Ei bine...
- Vreau să văd lumea. - Atunci avem ceva în comun.
În zori, pornesc într-o mare expediţie, ca să fac întocmai asta.
- Poftim? - O pun la cale de ani buni.
Acesta e ultimul bal închinat Ursulei. De mâine, voi explora necunoscutul...
Deşertul care mă va purta până în Agrabah.
O vei face cu adevărat! Mereu mi-am dorit să văd lumea.
Atunci vino cu mine! Citesc în privirea ta că vrei să vii.
- Sau am înţeles eu greşit? - Nu.
Adică, da.
- Adică, nu... - Nu e corect să te silesc.
Am o propunere!
Dis-de-dimineaţă, te voi aştepta.
Dacă vei veni, mă vei umple de fericire.
Dacă nu vei veni, atunci...
Îmi vei frânge inima, dar voi înţelege.
Mă bucur că te-am cunoscut, Ariel.
Ce este?
Ea a salvat-o pe Albă-ca-Zăpada. Părul ei roşu e inconfundabil.
Avea coadă de peşte, dar sigur e ea.
Când mai laşi pe cineva să-şi ia zilele, asigură-te că a şi pierit!
- Părea neînsufleţită. - Nu!
Iată cum arată un om neînsufleţit!
Să trimit alţi cavaleri după Albă-ca-Zăpada?
S-a dovedit că nu vă descurcaţi, băieţi.
Nu.
Am altă idee.
Priveşte-i ce hotărâţi sunt să-şi găsească prietenul dispărut!
Apropo... Ce facem cu Neal?
E vremea să-l mutăm. Du-l în Peştera Ecoului!
Jocul acesta e pe cale de a deveni interesant.
Nu ştii ce să faci, nu-i aşa?
Nu, nu ştiu.
Vino acasă, la Storybrooke.
Şi să-mi las aici familia, pe Henry?
Vino cu mine şi ne vom întemeia o nouă familie.
O familie a noastră. Eu asta îmi doresc.
- Tu nu? - Nu îţi poţi dori nimic.
- Eşti doar o plăsmuire a imaginaţiei. - Nu. Sunt aici cu adevărat.
Ia-mă de mână! De crezi în iubirea noastră, ne putem întoarce.
Ia-mă de mână, Rumple! Te rog! Vino acasă, la mine!
- De ajuns! - Regina!
- Chiar o crezi? - Rumple, opreşte-o...
- Nu-l asculta! - Ce faci?
- Îţi arăt adevărul. - Nu!
Uite cu cine ai de-a face, de fapt!
Pan.
- L-am sărutat. - Poftim?
- Pe cine? - Pe Hook. L-am sărutat.
Aşa deci... De ce?
Nu ştiu. N-o mai făcusem de mult, mă simţeam bine...
- A avut vreo însemnătate? - A fost un simplu sărut.
Sunt sigură că Neil va înţelege. Dacă e încă în viaţă.
Emma, înţeleg ce faci.
Nu vrei să-ţi îngădui să speri că e viu, dar ar trebui s-o faci.
De ce?
Pentru că meriţi un final fericit, Emma.
Iar finalurile fericite încep mereu cu speranţa.
- A fost o greşeală groaznică. - L-ai întâlnit. E un început.
Mai degrabă, e un final.
Nu-i pot cere să-şi abandoneze visul când abia m-a cunoscut.
- Poate că tu eşti visul lui. - Poate.
Dar nu-l pot sili să aleagă.
- Nu e drept. - Nu-l poţi sili să aleagă?
Sau nu vrei să-i dai de ales?
- Te temi. - De ce?
De ceea ce va alege.
Nimic din toate astea nu e uşor.
Atunci ascultă-mi sfatul şi fă ceea ce e greu.
Fii sinceră! Lasă secretele. Deschide-ţi sufletul!
Merită orice risc, chiar cel de a fi rănită.
Măcar vei şti că ai încercat.
Am nevoie de timp, să mă gândesc.
Ai trei ceasuri. Mă găseşti aici, la nevoie.
Ce ar trebui să fac?
Da, cu tine vorbesc, Ursula, zeiţă legendară a mării!
El crede că tu ne-ai reunit, dar ştim bine că nu e aşa.
Spune-mi, prieteneşte, ce să fac.
N-ai niciun răspuns?
La ce să mă aştept de la o legendă pierită de mult?
Mi-ai dăruit picioare, dar atâta tot. N-ai niciun răspuns?
Mulţumesc... pentru nimic.
Ursula?
Bună... Ariel.
Ce e asta? Eşti vreun ageamiu?
Chiar ai crezut că era Belle?
- Ce cauţi aici? - În primul rând, se pare că te salvez.
- Ai fi ajuns prânzul lui Pan. - Ce-ţi pasă ţie?
De o săptămână campez cu familia Făt-Frumos şi nu am rezolvat nimic.
Ca să-l găsesc pe Henry, am nevoie de tine.
Am nevoie de Rumplestiltskin.
Problema, draga mea, e că Rumplestiltskin îl poate opri pe Pan doar murind.
N-o să fii răpus decât de mine!
Suntem cei mai puternici magicieni care au existat vreodată.
Regina-cea-Rea şi Întunecatul unindu-şi forţele?
Eu zic că-i putem veni de hac unui adolescent înfumurat.
Tu nu l-ai înfruntat. Eu am făcut-o.
Şi ştiu cum poate fi ucis: anume, jertfindu-mi viaţa.
Oricât mi-aş dori să o fac, poate nu e nevoie să-l ucidem.
Dacă e aşa, atunci poate găsim altă cale...
- Ceva care să-l înlănţuie, o altă soartă. - Una mai cruntă decât moartea.
Aşa mai vii de acasă!
Acum te recunosc, împieliţatule!
Ştii vreun descântec?
Nu, dar cred că am în prăvălie obiectul care ne trebuie.
De ce nu l-ai luat la tine?
Pentru că am venit să-l ucid pe Pan şi să-mi jertfesc viaţa!
Puteam să-ţi fi zis că nu vei reuşi. Uiţi, dragul meu.
Te cunosc de un amar de vreme.
- Îţi ştiu instinctul de supravieţuire. - Tocmai s-a trezit.
Bine. Acum trebuie doar să ne schimbăm planurile.
Te întorci la prăvălie, iei obiectul cu puteri magice
şi apoi ne rezolvăm toate problemele.
Vrei să trec în celălalt tărâm? Atâta tot?
Da. Atâta tot.
Eşti... aievea!
La fel ca picioarele pe care stai.
- Îmi pare rău dacă te-am jignit... - Scumpa mea copilă...
Nu te frământa! Te înţeleg.
Ai mare noroc.
Pot să te scot din încurcătură.
Cu prinţul Eric?
Trebuie să-i spun adevărul, nu-i aşa?
- Prietena ta greşeşte. - Eşti sigură?
Fireşte.
Dacă îi spui adevărul, că veniţi din două lumi diferite,
el nu îl va accepta.
- Nici pe tine. - Cu ce mă ajută asta?
Dacă ţi-aş spune că-ţi poţi păstra picioarele?
Că poţi păşi pe uscat, să faci parte din lumea lui,
pentru totdeauna,
fără să-i mărturiseşti taina ta,
că eşti o sirenă?
- Ai fi interesată? - Desigur!
- Ce este? Ce s-a petrecut? - Ceva extraordinar.
- Pentru amândouă! - Ce tot spui acolo?
Am primit un dar ce-mi va îngădui să-mi petrec restul zilelor cu Eric
şi ţie, să scapi de Regina-cea-Rea.
- Cum e cu putinţă? - Priveşte!
- Ce faci? - Nu e o brăţară ca oricare alta.
- Priveşte! - Ce se petrece?
- Eşti o sirenă! - Ariel... Ce ai făcut?
Brăţara este fermecată. Mi-a dăruit-o Ursula.
Purtând-o, capeţi coada mea şi eu îmi păstrez picioarele.
Ăsta e preţul de plătit, dar merită. Nu vezi?
Poţi scăpa, ducându-te pe tărâmul meu, unde Regina-cea-Rea nu te poate urma.
Şi poţi duce o viaţă minunată, sub apele mării.
- Ursula ţi-a dăruit brăţara? - Da.
Ursula e doar o legendă. Nu s-a arătat de mii de ani.
- Nu este reală! - Ba da.
De fapt, nu e în întregime adevărat.
Ce se petrece?
Ia te uită... Ce mi-a picat în năvod?
- Ursula? - Ea nu e Ursula.
E Regina-cea-Rea.
Urmele duc direct la această peşteră. Pesemne că aici îl ţine Pan pe Neil.
Dacă peştera e un soi de temniţă, de ce nu e păzită?
Pentru că temniţa asta n-are nevoie de paznici.
E Peştera Ecoului.
- O ştii? - Prea bine.
Mi-am pierdut jumătate din echipaj în ea.
Singura cale de a salva pe cineva e să dezvălui un secret.
Un secret? Atâta tot?
Cel mai întunecat secret al tău.
Peştera îşi trage numele dintr-o zicală.
"Ecoul minciunii spune adevărul."
Peştera îţi cere să dezvălui un adevăr despre tine însuţi.
- Ceva ce nu ai spune nimănui. - E ridicol!
- Eu doar îţi spun ce ştiu. - Cum ştim că Neil mai e în viaţă?
Pentru că asta urmăreşte Pan. Vrea să-l salvăm.
- De ce? - Ca să ne dezvăluim secretele.
Crede că aceste secrete ne vor distruge.
- Coada te încurcă? - O să mă descurc eu!
Albă-ca-Zăpada, brăţara!
Dacă o porţi, n-o poţi da jos singură. Am omis acest detaliu?
- De data asta, nu vei putea fugi. - M-ai dus de nas?
I-ai cerut sfatul unei caracatiţe moarte şi acum îmi pui totul în cârcă?
Nu e corect!
Regret, scumpo. Nu o vei ajuta.
- Ariel, pleacă! - Măcar acum suntem de acord.
- Şterge-o, sireno! - Nu şi dacă îmi răneşti prietena.
Tu ai de ales. Prietena oricum va avea de suferit.
Întreabă-te dacă o vei păţi şi tu
sau dacă vei fugi să ai parte de finalul tău fericit.
Du-te! Altă şansă nu-ţi mai dau.
Ariel, nu-i nimic. Nu pot fugi la nesfârşit.
Tu ai o şansă să fii fericită.
Regina nu va avea parte niciodată de fericire.
- Eric o să plece. Du-te la el! - Dă-i ascultare, Ariel!
Chiar o să renunţi la marea ta iubire pentru o simplă prietenă?
Îmi pare rău.
Acum... Unde rămăseserăm?
Mi-am amintit!
La ce am prins în năvod.
Ce faci?
Ţine-ţi răsuflarea!
Emma!
- Neal. - Sunt 30 de metri până dincolo.
Chiar de-am face rost de o funie, nu avem de ce o lega. Nu putem trece.
- Ce ne facem? - V-am zis ce trebuie făcut.
E clipa adevărului, la propriu. Cine ia taurul de coarne?
Îi cresc aripi celui care spune un secret?
- Ştiu doar ce am auzit. - Cum ştii că va merge?
Putem afla într-un singur mod.
- Am sărutat-o pe Emma. - Poftim?
David, nu începe!
I-am spus deja lui Mary Margaret, deci nu mai e un secret.
Dar a fost un simplu sărut.
- Ăsta ţi-e secretul întunecat? - Nu. Taina e ce a dezvăluit sărutul.
Taina mea e că nu credeam că voi putea da uitării
prima mea dragoste, pe Milah.
Nu credeam că voi iubi pe altcineva până să te întâlnesc pe tine.
- Mary Margaret... - Nu.
Eu urmez.
După ce blestemul s-a destrămat, de când ne-am regăsit,
am redobândit-o pe Emma şi toată acea fericire,
a existat ceva ce nu am vrut să recunosc.
Fiica noastră e frumoasă,
deşteaptă, extraordinară
şi o iubesc din tot sufletul, sunt nespus de mândră de ea.
Dar a crescut. Şi...
Oricât aş vrea să mă prefac că nu e aşa, nu mă împac cu gândul ăsta.
Am ratat toţi acei ani, David.
Aveam o relaţie cu totul specială cu ea, dar nu asta îmi doream.
Ni s-a răpit totul: primul ei pas, primul cuvânt, primul zâmbet.
Am ratat absolut tot.
Ce vrei să spui?
Când ne întoarcem la Storybrooke, vreau să mai încercăm o dată.
Îmi mai doresc un copil.
Nimic pe lume nu m-ar face mai fericit
şi sunt încredinţat din tot sufletul că ai fi...
...o mamă extraordinară.
Dar asta nu e cu putinţă. Nu cu mine.
Ce vrei să spui?
Când am plecat cu Hook după sextant, de fapt căutam un leac.
Un leac pentru ce?
Umbra Viselor.
Când m-ai împins din calea săgeţii băieţilor lui Pan...
N-am fost destul de iute.
Am fost rănit.
Hook a găsit un leac, dar are un preţ.
Nu pot pleca din Ţara de Nicăieri.
Dacă plec, pier.
- Eşti teafăr? - Da. Dar Henry...
Nu-i nimic. Avem noi grijă de el. Mai întâi, trebuie să ieşi de acolo.
Ce... Emma!
Ştii bine că nu merge aşa.
Nu-i nimic.
Îmi poţi spune orice.
Când am auzit că ai putea fi aici, încă în viaţă,
ştiam c-ar fi trebuit să fiu bucuroasă, dar nu eram.
Eram îngrozită. Abia acum am înţeles motivul.
De când te-am văzut la New York,
din clipa când te-ai întors în viaţa mea, am ştiut.
N-am încetat nicio clipă să te iubesc.
Şi, înainte să apuc să mă adun, te-am pierdut din nou
şi toată durerea înăbuşită ani la rând a năvălit iar asupra mea.
Nu ştiam dacă o puteam înfrunta din nou.
Te iubesc. Probabil că te voi iubi veşnic.
Dar taina mea...
e că speram să fie doar o păcăleală.
Speram să fii mort.
Pentru că mi-ar fi mai uşor să te dau uitării
decât să dau piept din nou cu toată durerea pe care am îndurat-o.
- Vă mulţumesc. - Mai trebuie să-l salvăm pe Henry.
Ţi-am găsit harta. Ştii cum să plecăm de pe insulă?
Dacă-l găsim pe Henry, vă pot duce acasă.
Atunci s-o chemăm pe Clopoţica, să recuperăm băiatul.
- Te simţi bine? - Da.
- În privinţa a ceea ce am spus... - E bine.
Nu e.
Aş vrea nespus de mult să simt altceva, dar...
- Nu pot. Îmi pare rău. - Nu ai pentru ce.
Ai îndurat multe pentru mine. Nu-ţi cere scuze pentru ceea ce simţi.
Mă bucur că mi-ai spus.
Şi eu am un secret, Emma.
Nu voi înceta să lupt pentru tine.
Niciodată.
- Ştiu că trebuia să-ţi fi spus... - Nu! Nu acum.
Îmi pare rău, Albă-ca-Zăpada! Eşti teafără?
Da! Mi-e bine!
- Dar trebuie să pleci. - Poftim?
Spune-i adevărul lui Eric! Du-te la el!
Caravana a plecat de mult şi suntem departe de chei.
Am văzut cum te privea la bal. Va aştepta oricât îi e cu putinţă.
- Crezi că mai e acolo? - Poţi afla într-un singur mod.
Du-te!
- Îţi mulţumesc, Albă-ca-Zăpada! - Du-te odată!
Alteţă, e vremea să pornim.
Să mai stăm puţin.
Ţi-am spus că nu-ţi mai acord încă o şansă.
Da, vocea ta. Eu ţi-am răpit-o.
Singurul lucru mai rău
decât să-i spui prinţului adevărul despre ce simţi şi el să te respingă
este să nu-i spui niciodată.
Să nu ştii răspunsul lui.
Să n-ai nicio şansă să iubeşti cu adevărat.
Da, draga mea. A plecat.
E vremea să pleci înot acasă,
micuţă sirenă.
Bună, Regina!
Tu! Eşti aievea?
Când te vei mai da drept mine, vei afla cât de aievea sunt!
Să n-o mai faci niciodată!
De crezi că soluţia e să invoci o caracatiţă uriaşă,
să ştii că am încercat deja.
Te-ai distrat pe cinste, nu-i aşa?
Nu am de gând să comand o porţie de calamar.
Bună, Ariel! Nu ne-am văzut de mult.
Da, sirenele pot călători între tărâmuri.
- Dar nici nu-s de încredere. - Aceasta este.
Suntem cunoştinţe vechi.
Aşa se explică scârba cu care te priveşte.
Iar acum ne va ajuta.
Da, trebuie să-ţi redau vocea.
De ce te-aş ajuta?
Pentru că-ţi pot da ce îţi doreşti.
Îţi pot oferi picioare, Ariel.
Şi, de data asta, ai fi stăpână pe ele.
Mai important, îţi pot oferi ce-ţi trebuie cel mai mult.
În locul unde te trimit, printre alţii, trăieşte şi prinţul Eric.
Cum se numeşte acel loc?
Storybrooke.