Din episoadele anterioare...
Rumplestiltskin, speriat că va sfârşi ca tatăl său cel laş...
Tati! Nu!
Un băiat te va duce la fiul tău.
Băiatul va fi pierzania ta.
După ce bei apa, nu poţi pleca din Ţara de Nicăieri.
E un preţ mic pentru ce obţin.
- În ce vrei să creadă? - În mine.
În interior, e salvarea noastră.
Te simţi în stare?
Fiţi cu ochii pe damă, jupânilor!
Dintr-un şiling faceţi doi.
- Poftim? - Nu te simţi prost!
Nu eşti singurul ocolit de noroc în seara asta.
Fortuna a fost timidă azi.
- M-ai păcălit! - Cum a ajuns acolo?
Vă rog, nu-i faceţi rău! E tatăl meu!
Ţi-ar fi mai bine fără el.
Nu, nu!
Eşti teafăr?
Ăsta e preţul jocului.
N-a lăsat nici un bănuţ de-o halbă. Ce urât!
- Ne-a luat toţi banii. - Mă descurc eu cumva.
Ca întotdeauna.
Rumple.
Grăbeşte-te!
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
- Cum se simte? - Mă tem că îi e mai rău, Henry.
Dar, dacă salvez magia, va scăpa cu viaţă?
Da. Şi nu doar atât, Henry. Salvând magia, ne salvezi pe toţi.
Dar, pentru asta, trebuie să crezi cu adevărat.
- Cred. - Bine. Nu avem prea mult timp.
Vino cu mine!
Fraţilor!
În această seară, Ţara de Nicăieri îşi va vedea visul împlinit.
Inima celui plin de credinţă adevărată îşi va îndeplini destinul.
Deopotrivă, şi pe al nostru.
În această seară, Henry va salva magia!
În pofida neînţelegerilor dintre noi,
ştiu că pe tine mă pot baza.
Spre deosebire de ei.
Aveai dreptate. Ei sunt doar o povară.
Unde sunt?
Pan le-a zis că Neal e în viaţă şi Emma a picat în cursă.
Ce pierdere de vreme!
- Îmi pare rău. - N-ai pentru ce. Chiar e viu.
- Poftim? - Pan nu minţea. Fiul meu e pe insulă.
- L-am văzut. - Şi ţi-ai văzut de drum?
Probabil ştie cum să plecăm de pe insulă.
Ne facem planuri de drum după ce-l eliberăm pe Henry.
Îmi ascunzi ceva. Ce s-a petrecut când l-ai văzut?
Atunci când îl voi revedea, i-l voi reda pe Henry.
Iar tatăl şi fiul vor fi iar împreună.
Unde suntem?
Doamnele astea cumsecade îţi vor purta de grijă o vreme.
Tu trebuie să fii băiatul... Ştii să torci?
- Te învăţăm noi. - Nu vreau să rămân aici. Voi fi cuminte.
Îmi voi găsi de lucru, ca să fim împreună.
Putem fi împreună şi acum. Tati, te rog!
- Nu mă lăsa aici! - Nu te teme.
Ţi-am adus un cadou. Un prieten.
Îţi va ţine tovărăşie în lipsa mea.
- Va fi cu tine când eu nu voi putea. - Adevărat?
Dă-i un nume! Numele fac lucrurile mai bune.
Le fac reale. Crede-mă!
El te va apăra.
Şi eu mă voi întoarce cât ai clipi. Îţi făgăduiesc!
O întreb pe Clopoţica cât de aproape suntem de tabăra lui Pan.
- Să nu ne surprindă vreo patrulă. - Bună idee!
Văd că aţi îngropat securea războiului.
Nu chiar.
Am lăsat-o deoparte o vreme.
Chiar vei rămâne aici, cu el?
Mă ucide gândul că va trebui să te părăsesc, Emma.
Dar nu avem de ales. Dacă David pleacă, va pieri.
Deci te dai bătută? Ar trebui să fim împreună, ca o familie.
- Dar nu avem altă cale. - Poate mă influenţezi, dar nu cred asta.
Întotdeauna există o cale.
Dacă asta e echipa voastră de salvare, am ajuns la timp.
- Ce căutaţi aici? - Acelaşi lucru ca voi.
Doar că noi chiar avem o şansă. Cutia Pandorei.
Îl putem captura veşnic pe Pan doar deschizându-i capacul.
- Nu mi-ai zis că tata e cu ea. - N-am ştiut.
- Tatăl tău e Întunecatul? - Da.
- Şi n-o să se apropie de Henry. - Bae...
- De ce? - După profeţie, Henry e pierzania lui.
N-a venit să-l apere, ci să-l ucidă.
De asta nu voiai să-l găseşti pe Neal înainte să-l recuperezi pe Henry?
Ştiai că-ţi va deconspira secretul.
Am încercat doar să-l apăr pe Henry, să-l salvez din ghearele lui Pan.
Totul se explică! Ai plecat înainte să debarcăm.
- Voiai să ajungi primul la Henry. - Să fie singur.
- Să nu te oprească nimeni... - Când îl ucizi.
Nu vei reuşi decât dacă treci de noi toţi.
- Ce tânăr e... - Şi ce repede a învăţat!
- Uite, ar putea toarce... - Pentru regi şi regine într-o bună zi!
- Nu mă credeam talentat. - Mai mult, e un har!
Orice maistru te-ar lua calfă.
Dacă aş câştiga bani, aş putea fi împreună cu tatăl meu.
Rumple...
Chiar dacă eşti talentat, se ştie că tatăl tău e un potlogar.
Şi un laş.
Ca să trăieşti fericit,
du-te acolo unde nu te poate urma numele tatălui tău.
Adică... să plec singur?
Bobul ăsta poate deschide un portal.
- Te va duce departe de locul ăsta. - Chiar de acest tărâm.
Poţi lua viaţa de la capăt, dar fără tatăl tău.
A zis că se întoarce după mine după ce-şi găseşte de lucru.
De fapt, e în cârciumă. Nu-i arde lui de muncă!
Nici de răspunderi.
Familia îţi dă putere, dar te poate şi împovăra.
Iar tatăl tău va fi mereu povara ta, Rumplestiltskin.
Greşiţi.
Nu-mi pasă dacă băiatului îi e scris să mă distrugă.
- Nu-i voi face rău. - Pentru că eşti un om bun la suflet.
Fără mine, sigur veţi da greş. Sunt cel mai puternic.
- De asta n-avem încredere în tine. - V-aş da pumnalul meu, dar nu pot.
Îmi poţi da Cutia Pandorei.
Nu e nevoie să te cred dacă te pot opri.
Fiule...
Uită-te în ochii mei!
Dacă încerci să faci vreun farmec, vei fi ferecat veşnic în cutia asta.
Să mergem!
Ascultă-mă! Poate crezi că ştii cu ce te confrunţi, dar nu e aşa.
Atunci spune-mi tu.
Ce aveţi de fapt de împărţit?
Peter Pan mi-a distrus tatăl.
Aveau dreptate. Eşti aici.
Bună, băiete!
Mă dureau picioarele de la cât am mers în căutare de lucru.
Iar băieţii ăştia nu mai jucaseră "Găseşte dama".
Rumple, hai aici!
Rumple!
- Ai spus că îţi cauţi de lucru. - Nimeni nu mă angajează.
Pentru că nimeni n-are încredere în tine.
Dar tu ai. Nu-i aşa, fiule?
Aş vrea să am.
Dacă am putea lua viaţa de la capăt într-un loc unde nu te ştie nimeni?
Cum?
Folosind acest bob magic.
De unde îl ai?
Ştii câţi bani am lua pe el?
- Nu, e al meu! Nu te las să-l joci! - Rumple, nu înţelegi...
Ba înţeleg că ne poate duce într-un loc unde nu ne cunoaşte nimeni.
Unde putem fi o familie adevărată.
- Ar fi un adevărat nou început. - Da.
Am încredere în tine.
- Unde să mergem? - Sigur ştii un loc special pentru tine.
Gândeşte...
"Gândeşte-te la lucruri frumoase."
- Asta e! - Ce?
Când eram mic, tata m-a vândut unui fierar.
Asudam toată ziulica, murdar, în faţa tăciunilor.
Dar îmi spuneam în fiecare seară: "Gândeşte-te la lucruri frumoase."
Şi, în somn, călătoream într-un loc minunat.
Cum se numea?
Ţara de Nicăieri.
Atunci acolo ar trebui să mergem!
Nici nu ştiu dacă acel loc există cu adevărat.
Trebuie să vorbim.
Când o femeie spune asta, nu urmează o discuţie plăcută.
David trebuie să poată părăsi cumva insula.
- Nu poate. - Mi-a povestit de fratele tău.
- Ştiu că e dificil... - Atunci să nu vorbim.
Apa care l-a vindecat pe David l-a legat de insulă.
Dacă pleacă, legătura se rupe. Otrava îl va ucide.
Dacă am lua apă cu noi? S-ar păstra legătura.
- Ar trăi la Storybrooke. - Cât timp?
Când apa se va termina, otrava îl va ucide.
Poate există alt leac.
Brusc, vă interesează ce am de zis? Credeam că nu-s de încredere.
Nu eşti, dar prefer să risc.
Dacă-ţi aminteşti, şi eu am fost otrăvit cu Umbra Viselor
de un pirat laş.
- Şi totuşi... - Da, ştim ce te-a vindecat.
O lumânare care ia viaţa altcuiva. David nu e aşa egoist.
Ce nobil din partea lui!
După ce am fost la un pas de moarte, am descoperit multe despre otravă.
- Pot crea un elixir în prăvălia mea. - Cu ce preţ?
V-aş face un serviciu mare.
Aştept o răsplată pe măsură.
Nu.
La Storybrooke, îl vei salva pe David pentru că aşa se cuvine.
Fără să ne ceri niciun serviciu, ai înţeles?
Bine. Voi face ce îmi ceri.
Mă duc să-i spun lui David.
- Am ajuns în perimetrul taberei lui Pan. - E vremea.
Clopoţica ne va furişa prin spate. Îl luăm pe Henry şi plecăm imediat.
- Eşti pregătit să ţii de şase? - Gata de acţiune.
Te deranjează dacă împrumut asta? Am fost de acord să nu folosesc magia.
Dar nu merg acolo înarmat doar cu farmecul meu.
- Eu, pe de altă parte... - Poftim. Dacă farmecul tău dă greş.
Mersi, amice!
Hai după Henry!
- Pot măcar folosi magia asupra lor? - Nu.
- Am eu grijă de ei. - Îţi aminteşti vraja?
- Unde e Pan? - Nu ştiu.
- Henry! - Trebuie să fie aici.
Unde?
Ajutor!
Eşti om mare!
Mă numesc Emma. Îmi caut fiul.
- Wendy? - Te cunosc de undeva?
- Sunt Baelfire. - Vă cunoaşteţi?
Da.
Chiar tu eşti?
- Nu credeam că te voi revedea! - Ce cauţi aici?
- M-am întors să te salvez. - Ai făcut asta pentru mine?
Nu te puteam lăsa fără familie,
mai ales după ce ne-ai zis că părinţii tăi au murit.
- I-ai spus că am murit? - E mai simplu decât să-i zic adevărul.
Că tatăl meu m-a părăsit.
Chiar am reuşit!
Am ajuns!
E fix ca în vis. Nu s-a schimbat deloc.
- E frumos! - Mai mult chiar. E un tărâm special.
Aici poţi face orice. Imaginează-ţi şi se va adeveri.
Ce ai vrea să mănânci? Spune! Doar imaginează-ţi!
Poţi mânca tort toată ziua, fără să te doară burtica.
Te poţi legăna pe liane, printr-o cascadă.
Dar cel mai minunat este că poţi zbura.
Oamenii nu pot să zboare.
În Ţara de Nicăieri, imposibilul devine posibil dacă ai credinţă.
O să-ţi arăt!
Nu pricep.
Când eram mic şi veneam aici, puteam să zbor.
Poate nu mai poţi zbura pentru că acum eşti om mare.
Cum am putut uita asta? Desigur.
Praful fermecat al zânelor!
Şi când eram doar un băieţel, îmi trebuia praf fermecat ca să zbor.
- De unde facem rost? - Îţi arăt eu.
Vino!
Wendy...
De când eşti aici, mi-ai văzut cumva fiul?
Îl cheamă Henry.
- Ai un fiu? - Da. Pan are nevoie de inima lui.
A pomenit cumva inima plină de credinţă adevărată?
Nu. Îmi pare rău. Nu a spus nimic despre nicio inimă.
- Minte. Unde e? - Ce naiba faci?
Am minţit destul la viaţa mea. Recunosc o conştiinţă încărcată.
- Ştie unde e Henry. - Aşa este?
- Nu înţelegeţi. - Îl ajuţi pe Pan?
Îi ţine pe John şi Michael în viaţă doar dacă îi dau ascultare.
Crede-mă, orice ţi-ar fi promis, n-o să se ţină de cuvânt.
- De ce te-aş crede? Ţi-ai părăsit fiul. - Pentru fraţii tăi.
Au încredere într-o femeie, Belle.
Au ajutat-o să obţină o cutie cu care să-l înfrângem pe Pan.
- Sunt teferi? - Deocamdată.
- Cu condiţia să reuşim. - Wendy...
Îţi jur că-i vom salva pe John şi pe Michael.
Dar acum am mare nevoie de ajutorul tău. Te rog!
Pan i-a spus lui Henry că-i trebuie inima lui ca să salveze magia.
Dar e o minciună. Vrea să se salveze pe el însuşi.
- Cum adică? - Pan e pe moarte.
Are nevoie de inima plină de credinţă ca să absoarbă magia Ţării de Nicăieri.
Şi, când o va face, va deveni nemuritor şi atotputernic.
- Iar Henry ce va păţi? - E vorba de un schimb.
Dacă Pan va supravieţui, Henry va pieri.
De mult n-am mai pus piciorul pe acest ţărm!
- Ce este? - O vrajă de protecţie.
Să mergem! E vremea.
Cum îl oprim pe Pan?
L-a dus pe Henry la Stânca Tigvei. Nu avem prea mult timp.
Noi rămânem aici, de pază, pentru când se trezesc băieţii lui Pan.
- Nu e nevoie. - David are dreptate.
Du-l acasă şi spune-i că-l iubim.
Îi veţi spune chiar voi, când revenim de la Culmea Mortului.
Gold te poate vindeca la Storybrooke. Doar vom lua nişte apă cu noi.
- Nu te da bătută! - Mulţumesc.
Se pare că recunoştinţa ta mi-e unica răsplată.
Eu şi Clopoţica ne ocupăm de ce e aici. Ne revedem la corabia piraţilor.
Dacă nu revenim, să-l duci pe Henry acasă!
Toţi ne vom întoarce acasă. Împreună.
- Am obosit. - Aproape am ajuns.
Ne odihnim după ce facem rost de praful fermecat şi facem ce poftim.
O să vezi!
- Cum arată? - Ca orice praf.
N-ai ghici, privindu-l, câtă putere are.
Dar, când crezi în puterea sa, străluceşte şi devine cu totul special.
Am ajuns.
Văd doar nişte arbori.
Praful se găseşte în florile de pe crengile din vârf.
Cele mai apropiate de stele.
Înfloresc noaptea, scăldate în lumina stelelor.
Aşa îşi capătă praful puterile magice.
N-am mai fost aşa încântat de ani buni,
de când, băieţel fiind, urma să mă caţăr în vis în aceşti copaci.
Vino, Rumple! Va fi amuzant.
Dacă vrei să zbori, nu te poţi teme de înălţime.
Nu vreau să zbor. Tu îţi doreşti asta.
O să vrei şi tu, băiete, când vei afla cum te simţi când zbori.
Bătaia vântului prin păr, lumea aflată dedesubtul tău...
Scapi de orice grijă. Eşti singur cu desăvârşire.
Eşti liber.
Hai, te ridic eu!
- Dar dacă voi cădea? - Îţi promit că n-o vei face.
Nu mă sili, tati! Te rog! Mi-e frică.
Îmi pare rău, Rumple. M-a luat valul.
Aşteaptă aici şi mă duc eu după praful fermecat!
- Promiţi că nu stai mult? - Da.
Mă voi întoarce cât ai bate din palme.
Apoi vedea ce minunată poate fi Ţara de Nicăieri.
Vreau să zbor.
E cineva acolo?
- Cine eşti? - Singurul locuitor din Ţara de Nicăieri.
Îmi poţi spune de ce nu reuşesc să zbor?
- Trebuie să crezi că poţi. - Încerc, dar nu reuşesc.
Pentru că locul tău nu e aici.
Tati?
Tati!
Sunt încălţările lui Henry.
Wendy avea dreptate. Sunt aici.
- Eşti teafără? - Cred că da.
- Ce a fost asta? - O vrajă de protecţie.
Trebuie să poată fi destrămată cumva.
Ai grijă!
Încearcă cât vrei, dar magia lui Pan e prea puternică pentru tine.
Cum ai făcut asta?
Vraja împiedică să intre pe oricine are umbră.
Iar tu nu ai umbră. N-ai minţit spunând că ai scăpat de umbra ta.
Iar Pan ştie. De asta a ales această vrajă.
Nu vrea să vă împiedice să intraţi, ci să mă atragă pe mine.
Ştie că nu voi rata ocazia să termin ce am de făcut.
- Chiar vrei să-l salvezi pe Henry. - Ţi-am încredinţat cutia.
Acum aş vrea să mi-o înapoiezi.
Să reuşeşti! Sau orice ţi-a pregătit Pan o să fie nimic pe lângă ce-ţi voi face eu.
Pricepi ce spun?
Ar fi fost de ajuns să-mi urezi baftă.
- Ce ar trebui să facem acum? - Să scăpăm şi noi de umbrele noastre?
Dacă ştiam cum a procedat tatăl tău, crezi că nu încercam?
Luna.
- Luna? - Din cauza ei avem umbre.
Dacă i-am bloca lumina, folosind magia?
Să provocăm o eclipsă? E posibil?
- Poate. Am nevoie de ajutor. - Cu magia?
E nevoie de multă magie.
Vom afla dacă ai reţinut ceva din lecţiile mele.
Fă ce fac şi eu!
Am ajuns! Ăsta este locul unde vei salva magia.
De ce aici?
Pentru că de aici izvorăşte magia Ţării de Nicăieri.
Pentru ce e clepsidra?
Arată cât timp a mai rămas până se epuizează toată magia.
E aproape goală.
- S-a întâmplat ceva? - Nu. Vino cu mine!
Trebuie să rezolv ceva înainte să ne apucăm de treabă.
Ce s-a întâmplat, Rumple?
Tati!
- Credeam că ai păţit ceva îngrozitor! - Nu. Sunt teafăr, băiete.
Nu-ţi face griji pentru mine.
- Ai făcut rost de praful fermecat? - Da.
- Dar l-am încercat şi nu are efect. - De ce?
Nu mai sunt un băieţel. Ai avut dreptate.
Ţara de Nicăieri e doar pentru copii, nu şi pentru adulţi, ca mine.
Atunci vom pleca altundeva.
Important este doar...
...să fim împreună.
Aş vrea să fi fost aşa de simplu.
Dar ştim bine că, oriunde am merge, aş cădea iar pradă metehnelor mele.
Nu pot fi tatăl de care ai tu nevoie.
- Sunt prea slab. - Nu pricep.
Ce încerci să-mi spui?
Că există o cale să rămân aici, să fac praful să aibă efect,
ca să pot zbura din nou, ca în copilăria mea.
Care e acea cale?
Renunţând la ce mă ţine pe loc... adică la tine.
Ajutor! E un monstru!
Nu e un monstru, Rumple, ci un prieten.
Face parte din insulă.
După fac ce mi-a zis şi renunţ la tine, va deveni şi o parte din mine.
- Nu-l lăsa să mă ia! - Nu am de ales.
Ca să rămân aici, trebuie să mă cred un băieţel.
- Nu pot face asta dacă eşti aici. - Nu, tati! Te rog, ajută-mă!
Un copil nu poate avea un copil al său! Îmi pare rău, dar ăsta e adevărul.
Nu te împotrivi! Amândoi ştim că ţi-e mai bine fără mine.
Nu trebuia să fi ajuns niciodată tată.
Nu!
Bună, băiete! Văd că-mi aduci cadouri.
- Unde e Henry? - Strănepotul meu?
Tot nu le-ai spus celorlalţi cine sunt de fapt.
Nici propriului tău fiu. De ce?
Pentru că te consider doar un laş.
Dacă ar fi aşa, m-aş afla deja în acea cutie.
Nu mă crezi în stare?
M-ai lăsat să intru doar ca să mă batjocoreşti?
Nu. Voiam să te revăd, să-ţi mai acord o şansă.
Rămâi cu mine. Renunţă la tot.
Să o luăm de la început.
Crezi că vreau să fiu alături de tine?
Că te-aş putea ierta vreodată că m-ai părăsit?
Mă dezamăgeşti, Rumple.
După ce s-au scurs atâţia ani, mă aşteptam să fii mai înţelegător...
...pentru că i-ai făcut la fel propriului tău fiu.
Ai renunţat la el în schimbul puterii unui pumnal,
aşa cum eu te-am dat în schimbul tinereţii.
- Semănăm mai mult decât recunoşti. - Nu semănăm deloc!
Ba da. Şi nu-i nicio ruşine în asta.
Niciunul dintre noi n-are stofă de tată.
Eu am regretat din prima clipă că mi-am părăsit fiul.
L-am căutat întreaga mea viaţă, încercând să-l aduc înapoi.
Tu ce ai făcut? M-ai dat uitării.
Nu te-am uitat nicio clipă! De ce crezi că-mi spun "Peter Pan"?
Să n-ai impresia că te voi crede că din dragoste pentru mine.
Dar acesta e adevărul.
Trebuie doar să laşi jos cutia aceea şi vei vedea că nu mint.
Putem lua viaţa de la capăt cum ne doream, împreună,
aşa cum plănuiserăm.
Da, eu voi lua viaţa de la capăt.
Dar nu cu tine.
- Nu înţeleg. - Pentru că nu ai ce trebuie!
- Ai schimbat cutiile? - Fii cu ochii pe damă!
Tot nu poţi crede cu adevărat.
În Ţara de Nicăieri, e de ajuns să-ţi doreşti şi primeşti.
Chiar şi ceva fals.
Dar cea veritabilă...
Hai să vedem de ce e-n stare!
Nu!
Îmi pare rău, Rumple. Ai avut o şansă. Decizia a fost a ta.
Vino!
- Ce s-a întâmplat cu bobul? - L-a folosit el.
- M-a părăsit. Nu se mai întoarce. - E mai bine aşa, Rumple.
- Acum sunt singur pe lume. - Ne ai pe noi.
- Şi roata de tors. - Asta e casa ta.
- Dormi... - O să-ţi fie mai bine.
Mai târziu, o să toarcem. Unde ţi-e păpuşa?
Am pierdut-o.
Atunci îţi facem alta.
- Poţi să-i dai acelaşi nume. - Nu.
Peter Pan a dispărut pentru totdeauna.
Ce este acest loc? Nu mi-l amintesc din vise.
Pentru că nu exista.
A fost plăsmuit când te-ai hotărât să rămâi aici.
O tigvă uriaşă? Este minunată! Ce rol are clepsidra?
Reprezintă magia care te ţine copil,
cea care-ţi îngăduie să rămâi aici, de-a pururi tânăr.
Şi când se scurge nisipul?
Tinereţea ţi se va lua şi vei pieri.
Ceream că voi fi veşnic tânăr.
Ţara de Nicăieri e un loc vizitat de copii în vis,
nu unul unde să vieţuiască.
Eşti primul care rămâne aici. Făcând asta, încalci regulile.
Orice regulă poate fi încălcată, mai ales aici.
Am plăsmuit acest loc fără măcar să mă gândesc la el.
- Trebuie să existe o cale. - Poate.
Atunci voi găsi o metodă.
Cred.
A venit momentul, Henry, să salvezi magia şi Ţara de Nicăieri.
Ce am de făcut?
Trebuie să-mi dăruieşti inima plină de credinţă adevărată.
- Adică trebuie să cred. - Nu, Henry.
Trebuie să-mi dai, la propriu, inima ta.
Dar ce se va întâmpla cu mine?
Vei deveni cel mai mare erou.
Îmi poţi spune adevărul. Ştiu că orice formă de magie are un preţ.
Şi salvarea magiei.
Nu te-aş minţi niciodată. Ai dreptate. Chiar există un preţ.
Trebuie să rămâi pe insulă, cu mine.
Ţara de Nicăieri îţi va deveni cămin.
Ştiu că e o jertfă uriaşă, dar nu crezi că merită?
Eroii fac mereu sacrificii. Am învăţat de la familia mea.
S-ar mândri cu tine de te-ar vedea acum, pentru că-i vei salva pe toţi.
- Eşti pregătit? - Da.
Atunci, lasă-mă să te ajut!
Henry, aşteaptă! Nu-l asculta pe Pan, orice ar zice!
- Tată, eşti în viaţă? - Da, amice.
Şi vreau să mă asculţi. Pan te minte.
Mă bucur să te văd, Baelfire,
precum şi pe Salvatoare şi pe Regina-cea-Rea.
Henry, trebuie să fugi de el.
- Încearcă să-ţi facă rău. - Nu.
Inima plină de credinţă adevărată va salva magia.
- Vă va salva pe voi toţi. - Ba nu.
N-a fost nicio clipă vorba de magie. Trebuie să ne crezi!
Pan vrea doar să se salveze pe el însuşi.
- Nu-i adevărat! - Normal că nu.
Ba da. Pan nu poate trăi dacă tu nu pieri.
Dacă-i dai inima ta, vei muri.
Încearcă să-ţi clatine credinţa, dar nu-i lăsa!
Nu uita, orice erou e pus la încercare.
Henry!
Ştiu ce înseamnă să fii erou. Ăsta nu e un act eroic.
- De ce ar minţi? - Pentru că asta fac oamenii mari.
Ştii mai bine decât oricine.
Henry, trebuie să ne crezi!
Lor nu le pasă de Ţara de Nicăieri.
Ştiu că, jertfindu-ţi inima să o salvezi, va trebui să rămâi aici.
Sunt egoişti pentru că nu vor să te piardă.
- Henry, ai încredere în noi. - Încredere?
Doar eu am fost sincer cu tine, Henry! Doar eu am avut încredere în tine.
Tu alegi, nu ei!
Şi trebuie să alegi acum. Se scurge timpul.
- Noi credem în tine, Henry. - Pentru că te iubim.
Mai presus de orice.
Şi eu vă iubesc.
Dar trebuie să salvez magia. Îmi pare rău.
Nu!
Henry!