Din episoadele anterioare...
Umbra lui Pan. Doar aşa vom reveni la Storybrooke.
Să plecăm din Ţara de Nicăieri!
Cel care a dat de belele e Henry.
- Pan? - Să ne jucăm!
Dacă Rumple ţi-a dat numele corect, lucrează aici.
El este?
- Este Eric? - Da.
Probabil că mă urăşte.
Mergi şi vorbeşte cu el! Du-te!
- Ariel. - Eric.
Ce este asta?
S-a întors.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
Ce bine! Da! S-au întors!
- Emma! - Albă-ca-Zăpada!
Ce bine, da!
Cum e să ajungi acasă, în sfârşit?
Mai bine decât mi-aş fi închipuit.
- Ţi-am spus că te voi revedea. - E ultima oară când nu te ascult.
- Bună! Bine ai revenit! - Mulţumesc.
Am găsit ăsta sub punte. Mă gândeam că ţi-ar trebui.
Mulţumesc, Bae, aşa e.
Îmi aminteşte cum eram şi cum nu voi mai fi niciodată.
Ei cine sunt?
Wendy!
Michael! John! Chiar voi sunteţi?
Nici nu ştii de când aşteptăm să te revedem.
- Vi-l amintiţi pe Baelfire? - Bună!
- Acum ce veţi face? - Familia Darling se întoarce acasă.
În întregime.
- Cum te simţi? - Binişor. Apa are efect.
Da. Otrava mi-a doborât fratele de cum am plecat din Ţara de Nicăieri.
Gold va găsi un leac. Vei scăpa.
Recunosc, preţ de o clipă, n-am crezut că vom scăpa cu toţii din acel loc.
Ei bine, am reuşit.
În mare parte, datorită ei. Regina ne-a salvat pe toţi.
Vă voi distruge fericirea, chiar de e ultimul lucru pe care-l fac.
- Albă-ca-Zăpada, ascultă-mă! - Ce ai putea spune să mă alini?
Ne-am căsătorit. Ar trebui să fie de ajuns.
Regina a distrus totul. Trebuie să facem ceva!
- Ce anume? - Nu ştiu!
Să-i atacăm castelul! Să-i furăm magia!
- Trebuie să putem riposta cumva! - Ştii că nu ne poate face rău.
Ştiu doar că e hotărâtă, dar şi eu sunt.
Vrea să ne distrugă fericirea. Asta nu se dispută pe câmpul de luptă.
- Şi cum altfel vrei să învingem? - Plecând în luna de miere.
Doar aşa îi arătăm Reginei că nu ne poate distruge fericirea.
Cum de-ţi trece prin cap să părăseşti regatul tocmai acum,
după ce ne-a ameninţat?
Ne-a ameninţat, atâta tot. Puteau fi doar vorbe goale.
Va găsi o cale! Ca întotdeauna.
Iar noi vom fi pregătiţi. Deocamdată, e o simplă ameninţare.
Să nu distrugem clipa asta! Să nu ne stricăm luna de miere.
Putem merge oriunde doreşti.
Chiar oriunde?
Dacă-ţi iei gândul de la Regina câteva zile...
Palatul de Vară. Acolo au fost părinţii mei în luna de miere.
Mereu am visat să merg acolo împreună cu soţul meu.
Acum poţi.
Voi face pregătirile de drum.
Nu e nicio primejdie în castel. Regina-cea-Rea nu va trece de pitici.
Îţi mulţumesc, Morocănosule!
Fără să vreau, te-am auzit vorbind cu prinţul.
Pereţii sunt subţiri.
- Chiar plecaţi în luna de miere? - Ca s-o sfidăm pe Regina.
Am auzit ce a spus el. Dar tu ce părere ai?
Eu cred...
...că la Palatul de Vară este ceva care ne va ajuta s-o înfrângem definitiv.
- Umbra lui Pan? - E captivă, la fel ca în lumânare.
Singurul care o poate elibera e în această cutiuţă.
Ce ai pus la cale, Peter?
Dacă deschide cineva cutia şi-l eliberează pe băieţel?
Nu asta e problema, crede-mă.
- Care e pasul următor? - Trebuie să fii pedepsit.
Mamă, tată! Ce facem cu Felix? E încă liber.
- Ce faci? - Le câştig încrederea.
Henry are dreptate. Felix nu poate fi lăsat în libertate.
Nu-ţi face griji. Avem loc în celulă pentru el.
Acum eşti în siguranţă, Henry.
După ce sigilez cutia, doar eu voi putea destrăma vraja.
Iar tu n-o vei face.
Vreau să-l ştiu pe Pan captiv la fel de mult ca voi.
- Nu-ţi face griji, Henry, - Nu va scăpa.
Nu vom mai îngădui să păţeşti nimic, îţi promit.
Are dreptate. N-ai de ce să-ţi faci griji.
Câtă vreme trăiesc eu, băiatul nu va revedea lumina zilei.
- Gata. E perfect. - Mulţumesc.
Cu plăcere.
- Acum ce urmează? - Nu mi-am pus niciodată întrebarea asta.
- Nu credeam că am un viitor. - Dar ai.
Băieţelul nu te-a dus la pierzanie, nici Pan.
Aşa că nu te mai teme de profeţii
şi gândeşte-te la viitor!
Ai nenumărate posibilităţi, căi pe care s-o apuci.
Dar mie îmi pasă doar de una.
Care?
Ca noi doi să fim împreună.
Noroc!
Cât entuziasm pe tine! Rămăsese în camera lui Neal.
Ne-am gândit că ai dori-o. Ai trăit un basm doar al tău.
Aşa e. Mersi.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
- Te simţi bine? - Da. De ce întrebi?
Bunicuţa nu serveşte rom.
Nu te teme, nu mă ţin după dra Swan.
Da, ai venit doar să tragi la măsea împreună cu piticii.
M-am hotărât în privinţa Emmei.
- Mă las păgubaş. - Serios?
De dragul băiatului, ca părinţii lui să aibă o şansă.
Fără ca un pirat teribil de chipeş să fie un obstacol.
- Pe bune? - Da.
Sunt teribil de chipeş.
- Mersi, amice! - Nu te pripi.
Planurile mele sunt pe termen lung. Ai mai părăsit-o pe Emma.
Nu-s sigur că te va accepta din nou. Tu eşti?
- Zâna Verde! - Numele ei e Clopoţica.
- Ştiu, dar nu credeam... - Că mă vei revedea?
- E reciproc valabil. - Înapoiază-i aripile!
- Poate ai uitat, nu-mi dai tu ordine! - Ne-a ajutat. Le merită.
A făcut praful fermecat să aibă iar efect!
- Să vedem. - Efectul e scurt.
A strălucit puţin. Nu se rezolvă bătând din palme.
- Asta e problema ta. - Care?
Nu mai ai încredere în tine însăţi. Eu cum să am încredere în tine?
Trebuie să beau ceva.
- Cum se simte? - Pe cât de bine era de aşteptat.
Emma, ne-am putea face timp să vorbim?
Nu asta facem acum?
- Doar noi doi. - Îmi dai întâlnire?
- Dacă pui problema aşa... - Neal, nu ştiu.
Ascultă-mă! Henry s-a întors. E în siguranţă, ca noi toţi.
Uite, o să uşurez lucrurile.
Mâine îmi va fi foame pe la ora prânzului.
Voi veni aici, mă voi aşeza acolo şi eşti bine-venită.
Dacă nu vrei, n-o să te mai bat la cap.
- Nu o spuneţi! - Ce anume?
- Că i-o datorez lui Neal. - Nu. Ţi-o datorezi ţie însăţi.
Acum nu mă pot gândi la mine însămi, nu după cât a pătimit Henry.
Cu cine o semăna oare?
Albă-ca-Zăpada, este uluitor!
A trecut mult de când n-am mai fost pe aici.
Eu sau oricine altcineva.
Mi-era dor de acest loc.
Mă bucur că m-ai convins.
Nu fi aşa grăbit...
Te-am trezit din adormire, am recucerit regatul
şi şapte pitici se ţin de noi ca scaiul.
- N-am prea fost singuri. - Ştiu, dar...
- Am pregătit ceva special pentru diseară. - De ce nu acum?
- Crede-mă, va merita să aştepţi. - Bine.
Duc caii în grajd.
- Ce anume aştept? - Cum ai ghicit?
- Te-a trădat expresia. - Ce expresie?
Pe care o ai când pui ceva la cale.
Presupun că excursia ta are legătură cu ameninţarea Reginei.
Când eram mică,
slujitorii povesteau despre o fiară care vieţuieşte într-o peşteră de aici.
Ce fel de fiară?
Dacă o priveşti în ochi, te preschimbă în stană de piatră.
- Se numeşte Medusa. - Cum s-o împietrim pe Regina?
- Capturând Medusa? - Nu. Tăindu-i capul.
- Şi i-l trimitem într-o cutie? - Nu ştiu.
Regina trebuie să privească acel cap doar o clipă şi va împietri.
- Văd mai târziu cum fac. - În niciun caz.
Nu-mi las soţia să cutreiere pădurea, vânând un monstru.
Nu de una singură.
- Adică... - Da. Vin cu tine.
N-o să ai pace până nu găsim o armă împotriva Reginei,
dar trebuie să-mi făgăduieşti:
dacă găsim Medusa şi ne lămurim cum o folosim împotriva Reginei,
va trebui să încerci să te bucuri de restul lunii noastre de miere.
Bine că am adus asta!
Regret, e ora de culcare, nu ca în Ţara de Nicăieri.
- Să-i urăm noapte bună Reginei. - Noapte bună?
Nu mi-am dat seama că e aşa târziu.
Îmi va fi greu să mă despart de tine.
Poate nu e nevoie. Aş putea rămâne la tine în seara asta.
Desigur!
Sună-mă mâine, să-mi spui la cât să vin după tine.
Henry, hai acasă!
Nu-i nimic. Poate vrea să doarmă în vechea lui cameră.
Sunt convinsă.
RĂZBUNĂTORII
Stingerea, micuţule!
Mamă, seiful tău.
- L-ai adus cu tine? - Da, Henry. Ştii bine.
- Cu toate puterile tale magice? - De ce întrebi?
Aş putea avea nevoie de ele ca să mă apăr de Pan.
Scumpule, nu-ţi poate face rău. E ferecat în prăvălia lui Gold.
Dar dacă scapă? Dacă reuşeşte să vină după mine?
Magia nu e o soluţie.
Seiful meu e închis cu un motiv:
e periculos.
Eu te voi apăra, orice ar fi.
Acum e vremea să te culci.
Noapte bună!
Greşeşte. Magia e soluţia.
A venit vremea.
Nu te-ai supărat, aşa-i?
M-ai cucerit pe Podul Trolilor, când m-ai jefuit şi m-ai lovit în cap.
Ştiam bine în ce mă bag.
După legendă, peştera Medusei nu e prea departe.
Dacă-şi împietreşte victimele, blestemul nu poate fi destrămat?
Singura cale de a le elibera e s-o ucidem.
- Şi nimeni nu ştie cum s-o ucidă? - E nemuritoare.
- Dacă-i retezăm capul... - Nu va pieri.
Doar o vom împietri mai uşor pe Regina.
Sigur vrei s-o condamni pe Regina la o astfel de soartă?
- Acum eşti de partea ei? - Nu, ştii bine.
- Nu am impresia. - Tu ai împiedicat execuţia Reginei.
Ai spus că nu e o soluţie. Acum vrei s-o împietreşti?
Data trecută ne-a ameninţat pe noi. De data asta ameninţă întregul regat.
Am mai apărat regatul de ea, fără să avem capul unei gorgone.
Mai e ceva la mijloc.
De ce n-o poţi da uitării pe Regina nicio clipă?
Nu ştiu! Pur şi simplu, nu pot!
Aşadar, vii sau nu?
- Să pierd distracţia din luna de miere? - Hai odată!
Nu mă aşteptam ca lasagna bunicuţei să fie atât de gustoasă.
Poate dai pe gât şi asta.
- Este cumva... - Da. E un elixir.
Te va vindeca de-a binelea de otravă.
- Chiar ai găsit un leac? - Sunt om de cuvânt.
Nu-ţi datorez nimic? Magia n-are acum niciun preţ?
E din partea casei.
Dar acum suntem rude.
Dacă o să am vreodată nevoie de tine, sunt sigur că mă vei ajuta bucuros.
Mulţumesc.
Ce mai stai pe gânduri? Bea-l!
Cum te simţi?
Ce-ţi trece prin cap?
Că poate ne apucăm, în sfârşit, să mai facem un copil...
Nu chiar în clipa asta.
Emma nu ne-a ascultat.
Rezolv eu tot.
Taverna Bunicuţei nu e într-acolo?
- Neil te-a trimis? - Nu ştie că sunt aici.
Dar, când l-am văzut singur la masă, am vrut să mă asigur că ţi-e bine.
- Deci cum te simţi? - Mi-e bine.
- Emma... - Problema nu e Neal, ci Henry.
Nu e în apele lui. Nu-şi recunoştea cartea cu basme.
- A trecut prin multe. - Ştiu!
- Şi a cerut să doarmă la Regina. - Da...
Ne-a ajutat să-l salvăm şi l-a crescut până să apari tu.
- Ştiu. - Poate diseară va sta cu tine.
- Nu-ţi face griji. Încă ne lingem rănile. - Ştiu.
Presimt că se va petrece ceva rău, ceva ce eu trebuie să împiedic.
Emma, nu gândi aşa.
- De ce? Păţim mereu lucruri rele. - Dar şi bune.
Dacă gândeşti aşa, ai doar de pierdut. Viaţa nu înseamnă doar o luptă după alta.
Trebuie să trăieşti clipa.
Viaţa e plină de clipe bune, rele, care merită trăite.
Eu le atrag pe cele rele.
Tocmai de asta trebuie să cauţi clipele bune printre cele rele.
- Crezi că prânzul cu Neal ar fi una? - Nu ştiu. Mestecă cu gura deschisă?
- Nu sunt sigură că sunt pregătită. - Şi ar fi rău să afli?
Te duc eu la Taverna Bunicuţei.
Sigur n-ai alte motive să mă împingi spre Neal?
- Ca de pildă? - Să mă ţii departe de Hook.
Crezi că mă interesează Hook? Emma, sunt bărbat însurat.
Hook! Ai păţit ceva?
Nu, scumpo.
- Dar tu eşti bine? - De ce n-aş fi?
Storybrooke e un loc dezorientant. Nu eşti obişnuită aici.
Bem ceva, să te acomodezi mai repede?
Ştiu că vrei mai mult de atât.
Vrei să te ajut să nu te mai gândeşti la Emma.
Cine e Emma? Eu te văd doar pe tine.
Mi-am pierdut aripile, dar nu şi demnitatea.
Ia-ţi gândul...
- Ce naiba s-a auzit? - Asta ne întrebam şi noi.
Voi doi...
- Nu. - Poate.
Acolo e!
- Zână Albastră! - Hai...
- S-a stins. - De ce a ucis-o umbra?
Nu ştiu, scumpo. Dar umbra ascultă de o singură persoană.
Pan.
Henry! Vino cu mine. S-a întâmplat ceva.
Privirea în pământ!
Atunci cum o găsim?
Nu cred că va fi o problemă.
Stai aici! O ademenesc eu.
- Când trece... - Fac eu restul.
Dar, orice ar fi, să n-o priveşti în ochi!
Acum!
Albă-ca-Zăpada!
- Legenda nu zicea nimic de asta. - Minunată surpriză!
- Cum îi mai tăiem capul? - Ne lăsăm păgubaşi.
Poate ai dreptate. Mai bine rămâneam la palat.
Nu-i nimic. Trebuie doar să ieşim cumva de aici.
Fugi!
Albă-ca-Zăpada! Nu privi în urmă!
Făt-Frumos!
- Ce naiba s-a întâmplat? - Umbra a ucis-o.
- Umbra lui Pan? Era captivă pe corabie. - Ei bine, s-a eliberat.
Hook, să aducem lumânarea de pe corabie.
Dacă atacă din nou, s-o putem captura.
Sigur e mâna lui Pan.
E în cutie, sub podeaua prăvăliei lui Gold.
Cine altcineva ar putea fi?
- Deci Pan încă-mi poate face rău? - Nu ştim.
- Presupunem că e un pericol. - Şi că-l vrea pe Henry.
- Atunci eu ce caut aici? - Aşa e, n-ar trebui să se expună.
- Mă vei apăra, nu-i aşa? - Desigur.
Plecaţi! Ne ocupăm noi de umbră.
- Regina, aşteaptă! - Ce e?
Fii cu ochii pe el!
- Am spus că asta voi face. - Ştiu. Dar nu e în apele lui.
Serios? Pentru că m-a preferat pe mine?
- Nu asta voiam să spun. - Ba da.
Nu accepţi faptul că şi eu îi sunt mamă.
Şi că poate mă preferă pe mine când e înspăimântat.
Uiţi că de zece ani îl liniştesc când are coşmaruri.
- Totul e în regulă. - Presimt ceva, instinctiv.
Atunci foloseşte-ţi instinctul să găseşti umbra aceea,
în loc să te frămânţi care dintre noi să-l aline pe Henry.
Unde mă duci?
Într-un loc din Storybrooke unde umbra nu poate ajunge:
acolo unde îmi păstrez magia.
- Îmi promiţi că nu atingi nimic? - Îţi promit.
Nu te părăsesc!
Şi nici nu mă las speriată de ea.
Va trebui să faci mai mult decât atât.
Nu...
Îţi place în luna de miere?
- Nu-mi amintesc să te fi invitat. - Ce este?
Eşti ţâfnoasă pentru că prinţul tău e acum o statuie?
Eu nu prea văd diferenţa.
- Chiar savurezi toate acestea... - Din plin.
- E doar vina ta. - Nu, draga mea. Vina îţi aparţine.
Şi trebui să-ţi mulţumesc că m-ai scutit de efort.
Nu mă aşteptam să-ţi distrugi singură fericirea.
Are dreptate. Mi-am făcut-o cu mâna mea.
M-am înfrânt singură.
Stai aşa!
Vino după mine!
Albă-ca-Zăpada!
- Eşti teafăr? - Acum ştiu ce-a simţit Frederick.
- Credeam că te-am pierdut! - Cum ai reuşit? Cum ai înfrânt-o?
Am lăsat-o să şi-o facă cu mâna ei.
Îmi pare rău! Eram atât de obsedată de Regina,
încât era să-l pierd pe cel fără de care nu pot trăi: tu.
Într-adevăr. Ai fost la un pas.
Cum să mă revanşez faţă de tine?
Dacă tot ai adus vorba, am câteva idei...
DL GOLD: AMANET ŞI ANTICARIAT
Mă tem că am închis. Indiferent de urgenţă, azi nu mai lucrez.
- Dă-mi Cutia Pandorei! - De ce aş face asta?
- Trebuie s-o deschidem. - Ca să fugă Pan? Eşti nebună?
Are control asupra umbrei. Henry e în pericol.
- Veţi schimba asta eliberându-l pe Pan? - Da. Am putea să-l oprim definitiv.
Cu tot respectul, abia am reuşit să-l capturăm întâia oară.
Eu zic să nu ne forţăm norocul.
Eu nu vreau să-l capturez.
N-ai prefera să te asiguri că nu mai există?
La ce te-ai gândit?
INTRAŢI ÎN STORYBROOKE
Dincolo de Storybrooke, nu există magie.
Dacă-l eliberăm în afara oraşului, nu va putea riposta.
- Eu o voi face. - Eu nu mi-aş pierde amintirile.
Problema e că dincolo nu există magie.
Cu tot respectul, eu sunt expertă în lumea reală.
- O să mă răfuiesc cu Pan. - E tatăl meu.
E bănuiala mea. Dacă dau greş, poţi să dregi tu busuiocul.
Emma, să ai grijă!
- Mamă? - Poftim?
- Ce aştepţi? Împuşcă-l! - Nu, te rog!
Sunt Henry! Pan ne-a inversat trupurile.
- Ai vrea să te cred? - E un vicleşug.
Ba nu! A făcut-o chiar înainte să mă captureze dl Gold.
- Jur! - Nu te apropia!
- Împuşcă-l! - Poate nu minte.
De asta am senzaţia că Henry nu e el însuşi.
Poate asta vrea el să crezi. De calcă peste linie, ne ucide.
Dacă eşti Henry, dovedeşte-o! Spune-mi ceva ce doar el ar şti.
Am rămas în mine. Am încercat să arunc în aer fântâna.
- Îmi place cacaua cu scorţişoară. - Nu-s dovezi.
Henry i-ar fi putut povesti lui Pan în Ţara de Nicăieri.
Pan ştie nişte evenimente, dar viaţa nu se rezumă la atât.
Nu are cum să ştie totul.
Prima oară când ne-am apropiat. Îţi aminteşti acea clipă?
Nu când ne-am întâlnit, ci când ne-am apropiat.
- Da. - Unde eram?
În castelul meu, imediat după ce ai venit la Storybrooke.
- Ce-ai spus? - Că ştiu de ce m-ai părăsit.
- De ce? - Ca să-mi dai cele mai bune şanse.
- Henry? - Mamă!
Chiar e Henry.
Primite-mi că nu ne faci scrum după ce treci de linie!
Îmi pare rău că m-am îndoit de tine, Henry.
- Şi că te-am băgat în cutia asta. - Nu-i nimic.
- Aş fi procedat la fel. - Vino!
Dacă el e aici, atunci unde e Pan?
Ce este?
Mă gândeam cât de norocos sunt că mă protejezi tu.
Henry...
Când toate acestea se vor încheia, îţi promit
că în sfârşit voi fi mama pe care ţi-ai dorit-o dintotdeauna.
Te iubesc.
Ştiu. De asta a fost atât de simplu.
Îmi pare rău că n-am găsit o cale s-o înfrângem pe Regina.
- Nu-i nimic. - Ba da.
Ştiu cât îţi doreai asta, chiar dacă nu ştiai motivul.
- Ba îl ştiam. - Poftim?
Am zis că nu ştiu de ce doresc să o transform în stană de piatră.
Însă ştiam. Doar că mă temeam să recunosc.
- Ce să recunoşti? - Vreau să ne întemeiem o familie.
Şi eu. De ce te temi?
Pentru că nu vreau să aduc un copil pe lume sub ameninţarea Reginei.
De asta aveam obsesia să o înfrâng.
Cum să aduc pe lume ceva bun când mereu pândeşte ceva rău?
- Găsim altă cale să o oprim. - Nu asta e ideea.
M-am înşelat. Mi-am dat seama când te-am pierdut.
Nu mai putem aştepta. Trebuie să ne întemeiem familia.
- Nu pricep. - Regina va fi mereu o problemă.
Dacă nu va fi ea, va apărea altcineva. Mereu va exista câte ceva.
Nu ne putem lăsa îngenuncheaţi.
Trebuie să găsim clipele bune printre cele rele.
Şi ce clipă poate fi mai minunată decât naşterea unui copil?
Atunci vom avea un copil.
Regina tot nu răspunde.
Când îl găsim pe Pan, nu uitaţi că are trupul meu.
Dacă arunci o sferă de foc către el, măcar evită-i faţa.
Voi încerca.
- Chiar tu eşti? - Tată!
- Aţi găsit umbra? - Încă nu.
Dar vom fi pregătiţi.
Problema stringentă e Pan. De ce n-aţi intrat?
- E încuiat. - Serios?
- Ţi-am spus eu! - Aşa e. Va dura ceva.
- Să ştii că totul va fi bine. - Ba nu.
Nu-mi pot folosi arma. Pan are trupul lui Henry.
Îl vom salva.
- Oare? - Da.
Ai avut dreptate. Ca mama ta, în privinţa Reginei, cu ani în urmă.
Îl vom opri şi apoi...
- Voi trăi clipe fericite? - Întocmai!
Sunteţi părinţi minunaţi, dar greşiţi. Eu sunt Salvatoarea.
Nu-mi permit să trăiesc clipe fericite. Viaţa mea e altfel.
Când cred că o să mă pot bucura de ea, nu reuşesc.
- Răul nu va dispărea niciodată. - Gândeam la fel ca tine.
E altfel. Magia mea are un preţ.
Preţul că sunt Salvatoarea este...
...că nu am nicio zi liberă.
Intrăm?
Regina!
Pan a dispărut.
Suntem în siguranţă jos!
Ce este?
- Ce s-a întâmplat? - Pan i-a furat trupul lui Henry.
- Şi m-a dus de nas. - Ca pe noi toţi.
Voiam atât de mult să-l cred, încât n-am băgat de seamă.
Voiam să cred că încă mai are nevoie de mine, ca mamă.
Dar am nevoie de tine.
Henry?
Ce voia să obţină Pan de aici?
Ce este?
- Spune-mi că nu l-ai ţinut aici! - Unde altundeva?
Ce este? Ce a luat Pan?
- Un blestem? - Nu, Felix. Blestemul suprem.
Cel care i-a smuls pe toţi din Pădurea Fermecată
şi i-a lăsat aici.
M-ai scos din închisoare să-mi spui cum au ajuns toţi în acest oraş?
Te-am scos din închisoare
pentru că vraja asta ne va da ceea ce am râvnit dintotdeauna.
De ce ar dori Pan blestemul? L-am folosit deja.
- Şi eu l-am destrămat. - Îl poate folosi din nou.
Fără elementul iubirii părinţilor tăi, nici tu n-ai mai putea să-l destrami.
Nu pricep. Suntem deja aici.
Ce efect ar avea acum blestemul în Storybrooke?
Toţi vor uita cine sunt, timpul va încremeni
şi, Felix... noi vom deţine puterea.
- Asupra acestui întreg tărâm. - Da.
Când vom termina cu el, va fi noua Ţară de Nicăieri.