Întotdeauna mă uluieşti, Peter.
Ai păcălit-o pe Regina cea Rea în mai puţin de o zi? Impresionant!
Îl iubeşte pe băiat. Asta îi e slăbiciunea.
Aici vom face vraja. Ai ingredientele?
La final, vor pieri cu toţii?
Mai rău. Vor fi robi pe noul tărâm ce-l plăsmuim,
fără să ştie cine erau odinioară.
Moartea pune capăt suferinţei.
Dar suferinţa lor va fi veşnică.
Alt blestem? Se repetă povestea?
Gold, acesta va avea efectele ultimului?
Ultimul a fost creat în slujba dorinţelor reginei.
Acesta e croit după voia lui Pan. Mă aştept să fie un iad.
Blestemul e făcut să fie de neoprit. Nu e nimic de făcut.
- Dar poate fi oprit. - Poftim?
Folosind pergamentul în sine.
Poate fi destrămat doar de cel care l-a folosit iniţial.
Adică tu, Regina.
Ce a făcut ea e joacă de copii pe lângă ce le-am copt eu.
Ştiam că vei învinge.
Peter Pan nu dă greş niciodată.
- Ce am de făcut? - Trebuie să distrugi pergamentul.
Ambele blesteme, al lui şi al tău, se vor destrăma.
- Dar vei plăti scump. - Ce sugerezi?
În loc să mergem la el, să-l aducem la noi cu o vrajă.
Una care le va reda trupurile lui Pan şi lui Henry.
- Ne lipseşte ceva? - Da.
- Ce anume? - Inima celui care mi-e cel mai drag.
Adică inima fiului tău, Rumplestiltskin?
Nu. Nu l-am iubit niciodată pe Rumple.
Atunci a cui inimă ne trebuie? Pe cine iubeşti?
Iubirea îmbracă multe forme.
Nu e doar romantică sau familială.
Poate izvorî şi din loialitate, din prietenie.
- Un singur om a crezut mereu în Pan. - Eu.
Nu te teme! Simte-te măgulit!
Nu!
Dacă voi reveni în trupul meu, pergamentul va fi la mine.
- Vi-l voi putea aduce. - Întocmai, Henry.
Nici chiar tu nu ai destulă putere pentru vraja asta.
- Cu unealta potrivită, aş putea fi. - Bagheta Zânei Negre.
Cea mai puternică din câte au existat.
E versată în magia neagră. Zâna Albastră a exilat-o.
Înainte de asta, i-a confiscat bagheta.
Presupun că e acasă la răposata stareţă.
- Ce mai aşteptăm? Hai la mănăstire! - Pot veni?
Ca să-mi prezint condoleanţele.
Aşa rămâne. Noi, ceilalţi, ne întoarcem la prăvălia mea
şi-l pregătim pe Henry pentru vrajă.
Dacă dăm greş? Un dulap magic? Riscăm cam mult.
Ştim bine asta. Ce facem dacă planul eşuează?
Blestemul reginei ne va purta pe alt tărâm.
Ne vom pierde amintirile şi vom fi robi celor mai întunecate dorinţe.
Trebuie să ne încredem că pruncul tău va găsi o cale să ne salveze.
Dacă nu-i putem spune cine e, cum se va descurca?
Într-o bună zi, la momentul potrivit,
povestea noastă i se va dezvălui singură, crede-mă!
- Cum adică "povestea noastră"? - Încă nu ştiu.
Dar sunt încredinţată că aşa va fi.
Cum poţi fi aşa de sigură?
Pentru că am ceea ce ţie îţi trebuie mai presus de orice...
Speranţă.
Noroc, Albă-ca-Zăpada! Să ai credinţă.
E uşor de zis când ai aripi şi o baghetă magică.
Avem de ales?
Acesta trebuia să fie al fetiţei noastre. Câte planuri ne-am făcut!
Ascultă de zână şi păstrează-ţi speranţa.
Blestemul ăsta a distrus fiecare vis al familiei noastre.
- Nu putem cunoaşte viitorul. - Cum ştii că ne rezervă ceva bun?
Pentru că necunoscutul nu e mereu rău.
Viaţa e plină de surprize imposibil de anticipat.
Blestemul e una dintre ele.
Tot ce îmi doream era să ne creştem copilul împreună.
Era finalul nostru fericit şi acum s-a năruit.
Viitorul imaginat de noi a dispărut, dar vom găsi un altul, neaşteptat.
Aleg să sper.
Pot să cred.
Jucăriile astea stăteau deasupra pătuţului tău. Sau aşa trebuia.
Îmi plac inorogii.
Mi-a fost nespus de greu să renunţ la tine.
Ştiu.
Mă întreb mereu cum ar fi fost să nu fi trebuit s-o fac.
La fel fac şi eu cu Henry.
- Încercai să-i oferi... - Şansele cele mai bune în viaţă.
Da, dar...
Lucrurile ar fi stat altfel dacă l-aş fi păstrat.
Am fi avut o viaţă împreună. Una normală.
În Boston sau altundeva.
Dar cred că nu a fost să fie.
- Ţi-e bine, puştiule? - Da.
Sunt pregătit să fiu iar eu însumi.
Nu va mai dura mult, Henry.
Când vom dobândi bagheta, totul va reveni la normal.
- Scuze, dar avem nevoie de ajutor. - Cu ce?
- Ne trebuie bagheta Zânei Negre. - Nu putem...
E de temut. Dar ce urmează e mai crunt. Unde e?
- Ce naiba a fost asta? - Umbra lui Pan.
- Ce vrea? - Bagheta. Fugiţi!
- Să plecăm naibii de aici! - Să stăm feriţi! Acolo!
ŢARA DE NICĂIERI CU MULT TIMP ÎN URMĂ...
Dle Smee, grăbeşte niţel pasul!
- Nu i-ar strica burdihanului tău. - Scuze, căpitane!
Dar locul ăsta îmi dă fiori.
N-ar trebui să revenim la corabie?
Nu până nu găsesc calea să părăsim insula asta blestemată.
Am stat prea mult aici.
Ştiind că un pumnal îi poate curma viaţa Întunecatului, trebuie să revenim acasă.
Am un nou ţel.
De ce nu poate fi pe corabie, în siguranţă?
Smee?
Eşti cam măricel să fii unul dintre Băieţii Pierduţi.
Nu sunt din banda lui Pan şi cu siguranţă nu-s un băieţel.
Cine eşti şi ce cauţi aici?
Sunt căpitanul corabiei Jolly Roger şi caut...
...o vrajă care să mă ducă înapoi, pe tărâmul meu.
Tu ai vreo putere magică?
- Tocmai mi s-a terminat. - Nu te cred absolut deloc.
De n-aş şti mai bine, aş zice că eşti zână.
Iar eu aş zice că eşti pirat.
M-ai prins.
- Spune-mi, zâno, mă poţi ajuta? - Să te ajut?
Nu te temi că-ţi voi tăia beregata?
Nu aşa procedează zânele.
Ar trebui să mă ajuţi să am parte de un final fericit sau ceva de genul.
Am fost zână, cu mult timp în urmă.
Dar aripile mi-au fost luate.
Cât despre finalul tău fericit... Descurcă-te singur!
- Ai grijă! - Nu e o armă.
Nu una tradiţională.
Vrei rom?
De ce ţii morţiş să te întorci acasă?
Întunecatul a ucis-o pe iubita mea.
Vreau să sufere crunt pentru asta.
Deci uciderea lui e deznodământul tău fericit?
Chiar dacă asta înseamnă să-ţi pui şi tu capăt zilelor?
Mi-aş pune viaţa în primejdie pentru doar două lucruri:
dragoste şi răzbunare.
Pe prima am pierdut-o.
Şi, dacă mor pentru răzbunare...
...mie îmi va fi de ajuns.
Trebuie doar să reaprindem lumânarea? Aşa l-aţi prins în Ţara de Nicăieri?
Dar de data asta, să-i punem cruce.
- Eu voi fi momeala. - Sigur asta vrei?
Doar aşa blestemul nu ne va nimici pe toţi.
Îmi asum riscul.
Credeam că rişti doar pentru iubire sau răzbunare.
Ar mai fi un motiv important: eu însumi.
Hai aici!
Doar de atât eşti în stare?
- Poţi s-o prinzi? - Nu. Trebuie să ne apropiem.
Iar eu nu pot zbura.
- Clopoţica... - Dacă nu observi, n-am aripi.
- Ai praf de spiriduşi. - N-are efect.
Nu! Ai reuşit să-l foloseşti o dată. O poţi face din nou.
- Văd că ai rămas zână. - Şi tu, pirat.
- Aveai dreptate. - Am pierdut o mână. Asta e un fleac.
Ştiu de ce ţi-ai pus viaţa în primejdie.
Nu pentru tine însuţi sau pentru răzbunare.
Ci pentru Emma.
Bravo, Zână Verde!
- Zâna Albastră! Dar tu... - Pierisem, ştiu.
Când aţi ucis umbra, am fost readusă la viaţă.
Mulţumesc. În sfârşit, ai avut încredere în tine însăţi.
- Clopoţico, bine ai revenit! - Sunt iarăşi zână?
Chiar dacă am încălcat toate regulile voastre?
Poate am fost eu prea severă. Îţi meriţi aripile, Clopoţico.
- Le-ai redobândit pe bună dreptate. - Mulţumesc!
Cât despre bagheta Zânei Negre...
Du-te! Salvează-ne pe toţi!
Zâna Albastră s-a întors din morţi. Ne-a dat bagheta.
- Ne mai trebuie ceva? - Încă un obiect.
Ce anume?
Singurul lucru util ce l-am şterpelit de la Greg şi Tamara.
- Răpeşte puterile magice. - N-am uitat, apropo.
Dă-mi mâna, Henry!
Când dragul meu tată se va trezi, vreau să fie slăbit.
Asta îi va bloca puterile magice.
Acum ce vom face?
Fac vraja, tu cazi într-un somn adânc şi te vei trezi în propriul tău trup.
Apoi ţine bine acel pergament şi vino cât de repede la noi.
Când i-am dăruit inima mea lui Pan, credeam că sunt un erou.
- Îmi pare rău. - Nu tu trebuie să-ţi ceri iertare.
Ci Pan.
E vremea.
Fii cu ochii pe baghetă!
Ce se petrece?
Spiritul lui Henry părăseşte trupul lui Pan.
A mers!
Hai să ne găsim fiul!
- Nu vii? - Nu cred.
Eu şi tata avem...
...nişte socoteli de încheiat.
ARBORELE MEU GENEALOGIC
STORYBROOKE OCTOMBRIE, 2011
Henry, iar nu mi-ai predat tema. S-a întâmplat ceva?
Henry, lucrurile se vor schimba dacă crezi cu adevărat.
- Viaţa e imprevizibilă. - Ca a ta?
Pentru că totul pare neschimbat în jurul meu, cu excepţia mea.
Mama care m-a născut nu m-a iubit.
Regina susţine că mă iubeşte, dar nu e aşa.
Locul meu nu este aici.
Ba da, Henry. Eşti iubit.
Vreau să-ţi arăt ceva.
În zori, făceam curăţenie în dulap, cum am făcut săptămânal, de mii de ori.
Ştii ce s-a petrecut? Am găsit ceva ce nu băgasem de seamă până atunci.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
S-a ivit pur şi simplu, ca prin minune.
- E cu neputinţă. - Desigur, dar aşa s-a întâmplat.
Cartea asta s-a ivit nu se ştie cum. Mi-a fost oferită?
Am uitat eu de ea? Nu ştiu. Dar se afla acolo.
Ştii ce am văzut când am deschis-o?
Speranţă.
- Mie îmi par simple basme. - Şi ce anume crezi că-s basmele?
Ne reamintesc că viaţa va fi mai bună dacă ne păstrăm speranţa.
Finalul tău fericit poate nu va fi cum te aştepţi,
dar de asta e atât de special.
Îmi poţi împrumuta cartea asta?
- Ţi-o dăruiesc. - Serios?
E important să crezi măcar în posibilitatea unui final fericit.
Ţi-ar fi de folos.
Ne vedem la ore!
- Dră Blanchard! - Da.
- Mulţumesc. - Cu mare plăcere.
Emma.
I-am luat urma! E în apropiere.
- În turn? - Da.
BIBLIOTECA PUBLICĂ
DESCHIDEREA ÎN CURÂND
Eu sunt! A mers!
Mamă, acum vă văd cu adevărat! Şi voi mă vedeţi pe mine!
Dar n-am ştiut cine eşti.
A adus pergamentul. Acum totul depinde de tine.
Regina!
AMANET ŞI ANTICARIAT
Bună, tati.
Credeam că o să mă răpui în somn, băiete.
Văd că ţi-ai schimbat...
Stai aşa... M-am prins.
Mi-ai legat puterile magice.
De asta te plimbi acum ţanţoş pe aici.
Voiam să vorbesc cu tine.
Să mă vezi şi să te gândeşti la ceea ce ai făcut.
Desigur.
Să te privesc, în ceasul de pe urmă,
să te văd cu adevărat şi să mă gândesc la ce ar fi putut fi.
Asta îţi doreşti?
Pentru că eu vreau.
Îmi amintesc cum te priveam: un copilaş neajutorat, doar al meu.
Cu ochii aceia mari şi înlăcrimaţi,
trăgând de mine,
secătuindu-mi numele, banii, timpul.
Răpindu-mi orice speranţă de a duce un trai mai bun.
Un vierme rozaliu, gol, care se zvârcolea
şi voia să-mi devoreze neîncetat visele de viu.
Câţi ani ai acum? Vreo două sute?
- Nici acum nu scap de tine? - Vei scăpa...
Murind.
Atunci îţi mai dau o lecţie, fiule.
Nu clădi niciodată o cuşcă din care nu poţi evada.
Eu am făurit brăţara asta. Nu are efect asupra mea.
Dar asupra ta...
Jos, băiete!
Să vedem cum te descurci fără puterile magice.
Am ajuns prea departe de dragul lor.
Pentru fiul tău? Nu. E prea târziu.
Curând, fumul verde le va umple plămânii şi le va înceţoşa gândurile.
Şi nu doar le voi răpi amintirile, ca restului oraşului.
Nu.
Pentru că ei sunt speciali pentru tine, le voi curma viaţa.
Şi nu vei putea mişca un deget ca să mă împiedici.
Ştii de ce?
Pentru că, fără puteri magice, te întorci fix de unde ai plecat.
Eşti iarăşi laşul satului.
Au trecut prea mulţi ani, Bae, dar eu le-am ţinut socoteala.
Iertare, nu ştiam că eşti aici.
- Pleacă! - După ce las florile astea.
Pleacă!
Îmi pare rău.
Îţi comemorai fiul, nu-i aşa?
- Câţi ani ar avea acum? - Nu e mort. E doar pierdut.
Pierdut?
Azi e aniversarea lui.
Ar trebui să fiu cu el, să-l sărbătoresc.
Am avut o şansă să fim fericiţi...
...dar mi-a fost prea teamă.
- Poate nu e prea târziu. - Sper că nu.
Iar acum... finalul meu nu va fi unul fericit.
Regina!
Emma.
- Ce s-a întâmplat? Eşti teafără? - Da, dar...
Ce este? Ce ai păţit când l-ai atins?
Am văzut ce trebuie făcut.
- Mamă, vei scăpa cu bine? - Important e că tu vei fi teafăr.
Ba nu.
Are...
Blestemul? Într-adevăr.
Se pare că mi-am captivat publicul.
Pot să mă joc cu voi de parcă aţi fi păpuşi.
Dar încep cu aceştia doi.
Sunteţi adorabili. Nu mă hotărăsc pe care să-l ucid primul.
Ba nu. Tu vei fi primul.
Nu te apropia de ei!
Ia te uită! Viermele îşi arată colţii!
- Ai venit să-i aperi pe cei dragi? - Nu te las să te atingi de ei.
- Să te văd! - Vei vedea.
Pentru că am o treabă de terminat, indiferent cât m-ar costa.
Nu-ţi las nicio portiţă de scăpare.
Ceea ce trebuie făcut are un preţ,
pe care sunt dispus în sfârşit să-l plătesc.
Am folosit blestemul ca să te găsesc, Bae,
să-ţi spun că am greşit, să mă asigur că ai şansa de a fi fericit.
Iar acea fericire este cu putinţă,
doar că nu cu mine.
- M-am împăcat cu gândul. - Ce cuvinte frumoase!
Te iubesc, Bae.
Şi pe tine, Belle. Tu m-ai făcut mai puternic.
- Mai puternic? - Da.
- Dar tot nu ai puteri magice. - Nici nu-mi sunt de trebuinţă.
Vezi tu, poate că ţi-ai pierdut umbra, dar uiţi un lucru.
- Ce anume? - La fel am făcut şi eu.
Am trimis-o să ascundă ceva.
Ce faci?
Singura cale de a te ucide este să pierim amândoi.
Şi acum,
sunt pregătit.
Bună, tati!
Rumple, te rog! Poţi opri totul.
Scoate pumnalul!
Putem lua viaţa de la capăt.
Putem avea parte de un final fericit.
Dar eu sunt un personaj negativ.
Personajele negative nu au parte de finaluri fericite.
Nu! Rumple...
S-a dus!
Regina?
Eşti teafără?
Da.
Îmi pare rău.
Tata a făcut ceea ce trebuia.
Ne-a salvat.
Regina, nu-l lăsa să fi pierit în zadar!
- Regina! - Ce este?
- Am venit cu un motiv. Pan? - E mort.
Dar blestemul lui n-a dispărut. Îl poţi destrăma?
Sau să ne pregătim sufleteşte? La mine va dura multicel.
E aici!
Ne-a ajuns blestemul!
Vine de pretutindeni! Nu avem scăpare!
Nu e prea târziu. Îl putem încă opri, nu?
- Regina? - Da.
Gold a zis că există un preţ. Ce trebuie să jertfim în schimb?
Voi, nimic.
- Doar eu. - Ce vrei să spui?
Asta am simţit când am atins pergamentul.
Trebuie să-mi iau adio de la ce iubesc cel mai mult.
- Henry? - Nu-l voi revedea niciodată.
Nu am de ales. Trebuie să-mi îndrept greşelile.
- Blestemul care ne-a adus în oraş. - Care a creat oraşul Storybrooke.
Locul lui nu este aici. Nici al oricăruia dintre noi.
Destrămând blestemul, distrugi oraşul.
De parcă nici n-ar fi existat vreodată.
Şi toţi se vor întoarce de unde au venit...
...fără a se mai putea întoarce niciodată.
Vă veţi întoarce în Pădurea Fermecată.
Noi toţi. Cu excepţia lui Henry.
El s-a născut aici, deci va rămâne pe acest tărâm.
- Singur? - Nu.
Îl vei lua tu, pentru că eşti Salvatoarea.
Ai fost creată pentru a destrăma blestemul.
Şi, din nou, poţi scăpa de el.
Nu vreau. Ne întoarcem împreună cu voi toţi!
Nu ai de ales. Nu pot fi alături de el.
Dacă nu plătesc preţul, nu va merge.
- Emma, trebuie să pleci! - Dar abia v-am găsit.
Şi acum e vremea să ne părăseşti din nou, ca tu şi el să aveţi o şansă.
Nu, eu...
Nu mi-am terminat treaba. Sunt Salvatoarea, nu?
Trebuie să redau finalurile fericite. Aşa spune Henry.
Finalurile fericite nu sunt mereu aşa cum ne-am aştepta.
Priveşte în jurul tău!
Ai influenţat viaţa fiecăruia din cei de aici.
Dar suntem o familie!
Şi vom fi de-a pururi. Ăsta e darul ce ni l-ai oferit.
Dar familia ta e cu Henry. Şi ţi-ai împlini dorinţa.
Poţi fi ca oricine altcineva, fericită.
E vremea să ai încredere în tine însăţi, Emma.
E vremea să regăseşti speranţa.
Te cunosc de ceva vreme şi tot ce mi-am dorit
a fost să dispari din viaţa mea şi a fiului meu.
Dar ceea ce-mi doresc cu adevărat...
...e ca Henry să fie fericit.
Nu avem de ales. Trebuie să plecaţi.
Bine.
PHOENIX CU 11 ANI ÎN URMĂ
Bun, împinge cu putere!
Minunat! Ce frumos este!
Ştiu...
E un băieţel, Emma.
Emma?
Ca să ştii, poţi să te răzgândeşti.
Nu. Nu pot fi mamă.
INTRAŢI ÎN STORYBROOKE
Nu e corect. E doar vina mea.
Cum adică?
Dacă nu m-aş fi dus după Emma,
de-aş fi trăit cu tine sub puterea blestemului,
nimic din toate acestea nu s-ar fi întâmplat.
Credeam că sunt singur, că nu mă iubeşti.
- Dar am greşit. - Henry.
Şi eu am greşit.
Nu a fost vina ta, ci a mea.
Am urzit un blestem izvorât din răzbunare şi sunt un personaj negativ.
Dl Gold a zis că personajele negative n-au parte de finaluri fericite.
Nu eşti personaj negativ. Eşti mama mea.
- Neal, îmi pare rău. - N-ai de ce.
Ia-l pe băieţelul nostru de aici!
- Tu trebuie să te întorci acolo. - Da.
Nimic nu s-a încheiat. Vă voi revedea.
Eşti un căpitan pe cinste, Swan.
- Mă voi gândi la tine în fiecare zi. - Bine.
Emma, ar mai fi ceva ce nu ţi-am spus.
Ce mai e?
Când blestemul ne va covârşi, ne va trimite pe toţi înapoi.
Nu va lăsa nimic în urmă, nici amintirile voastre.
Acesta e efectul blestemului.
Storybrooke va dispărea de parcă nici n-ar fi existat vreodată.
Deci aceşti ani vor fi şterşi din amintirile voastre.
Iar noi vom fi iar simple basme.
- Ce ni se va întâmpla? - Nu ştiu.
- Nu pare să fie un final fericit. - Nici nu este.
Dar îţi pot oferi eu unul.
- Ne vom păstra amintirile? - Nu.
Pot face ce am făcut pentru toţi cei din acest oraş.
Vă pot oferi unele noi.
I-ai blestemat şi oamenii erau nefericiţi.
Nu era nevoie să fie.
Eu vă dăruiesc amintiri frumoase,
o viaţă minunată pentru tine...
...şi Henry.
Nu vei fi renunţat la el.
Veţi fi fost mereu împreună.
Ai face tu asta?
Când opresc blestemul lui Pan şi voi traversaţi graniţa oraşului,
veţi duce viaţa pe care v-aţi dorit-o.
- Dar nu va fi nimic real. - Poate nu trecutul, dar viitorul va fi.
Acum plecaţi! Nu avem vreme, blestemul ne va ajunge curând.
Ca să ştii, te poţi răzgândi.
Aşteaptă!
Vreau să-l ţin în braţe.
Poftim.
UN AN MAI TÂRZIU
- Mamă, ai uitat ceva. - Scorţişoara.
Poftim.
- Aştepţi musafiri? - Nu.
Henry, aşteaptă aici.
Swan. În sfârşit!
- Te cunosc? - Trebuie să mă ajuţi.
Familia ta a păţit ceva groaznic.
- Familia mea e aici. Cine eşti? - Un prieten vechi.
Ştiu că nu-ţi aminteşti de mine, dar te pot ajuta.
- Ce naiba faci? - Trebuia măcar să încerc.
- Speram să-mi porţi aceleaşi sentimente. - Tu o să porţi cătuşe.
Ştiu că pare o nebunie, dar trebuie să mă asculţi!
Trebuie să-ţi aminteşti...
- Cine era? - Habar n-am.
O fi lăsat cineva uşa deschisă pe scară. Hai să mâncăm!