CU UN AN ÎN URMĂ
- Ai întârziat. - M-am grăbit cât am putut.
- Mi-e foame şi mi-e dor de tine. - Acum ţi-e foame tot timpul.
Şi am toane. Iartă-mă! Ştiu că ai avut treburi oficiale...
Nimic nu e mai presus de responsabilităţile faţă de familia mea.
Eu ar trebui să-ţi cer iertare.
Ce să fie? O furtună?
Nu. E o vrajă. Vino! Trebuie să te pun la adăpost!
- Eşti teafără? - Cred că da.
- Ce a fost asta? - Nu ştiu.
Albă-ca-Zăpada, ce s-a întâmplat?
Ne-am întors.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
LUMEA NOASTRĂ UN AN MAI TÂRZIU
- Bună! - Scuze că am întârziat.
- Înseamnă că l-ai prins pe răufăcător. - Ce optimist eşti! Îmi place.
- Altfel, anulai întâlnirea. - Mă cunoşti prea bine.
- Emma Swan obţine mereu ce vrea. - Inclusiv băutura.
Mulţumesc!
Cum a fost prezentarea vulcanului lui Henry?
Ca la Pompeii. Mersi pentru ajutor!
Doar l-am convins să nu folosească lavă adevărată.
Profesorii lui au fost recunoscători.
- Să mâncăm! Sunt lihnită. - Bine.
OSTRIA ANTREURI
Eşti mulţumită? De mâncare, vreau să spun.
Amândoi suntem mulţumiţi.
- Mă întorc imediat. - Bine.
Mersi.
Stai puţin, am ceva de terminat pentru serviciu. Tu!
- Pot explica. - Mă hărţuieşti!
Nu ţipa, doar ascultă-mă!
Nu fac asta prea des, aşa că preţuieşte momentul.
- Îţi cer iertare. - Pentru sărut?
- Voiam doar să-ţi aminteşti. - E cazul să pleci. Chiar acum.
- Părinţii tăi sunt în mare pericol. - Habar n-ai ce spui.
Pentru că te crezi orfană şi asta te-a bântuit întreaga viaţă?
Vin să-ţi spun că tot ce crezi e fals.
- Nu mă cunoşti. - Ba te ştiu mai bine decât tu însăţi.
Am dovezi.
Priveşte! E o adresă.
Ca să afli cine eşti cu adevărat, cine-ţi sunt părinţii, mergi acolo.
Pleacă. Imediat!
Ai mai fost acolo acum un an, doar că nu-ţi aminteşti.
Acum un an, eram la Boston până să-mi ardă apartamentul.
M-am mutat la New York cu fiul meu.
- Ce bine a ticluit-o Regina... - Eşti nebun, mincinos sau ambele.
Prefer "mârşav chipeş". Adică "ticălos".
- Dă-mi un motiv să nu te pocnesc. - Chiar nu mă crezi?
Foloseşte-ţi puterea specială.
Da, ştiu despre ea.
Foloseşte-o, să vezi că nu mint.
Nu tot ce crezi e adevărat.
Poate, dar te cunosc bine, Swan. Simţi că ceva nu e în regulă.
Du-te la acea adresă, riscă! Apoi vei dori să vorbim.
Mă găseşti în Central Park, lângă intrarea de la zoo.
Nu face asta pentru mine... sau pentru tine.
Fă-o pentru familia ta. Are nevoie de ajutor.
Cum stau lucrurile?
- Căpcăunii? - I-am înfrânt.
- Ne refacem regatul şi vieţile. - Felicitări!
- E aşa evident? - Străluceşti.
Ea e gravidă şi eu am greţuri.
Avem multe de sărbătorit. Sunteţi bine-veniţi în regat.
- Vă ajutăm cu orice. - Mulţumim. Ne trebuie doar cai.
- Avem regatul şi castelul nostru. - A fost distrus de blestem.
Bravo, Alteţă! Ai făcut praf tot.
- Nu chiar tot. Castelul ei e în picioare. - Desigur. L-am protejat.
De fapt, castelul nu e al ei. Îi aparţine Albei-ca-Zăpada.
- M-am măritat cu stăpânul lui. - Cu siguranţă.
Acum îl luăm înapoi de la tine.
- Şi vei veni cu noi. - Doar nu vorbeşti serios!
Regina, toţi sunt speriaţi şi confuzi. Au nevoie de speranţă.
Le-o putem reda întorcându-ne împreună.
Vii cu noi. Ştiu că nu-ţi place.
Te vei obişnui, spre binele nostru şi al tău.
Mulţumesc pentru ospitalitate. Ne apucăm de pregătiri.
Mult noroc tuturor!
Nu ne putem preface că nu s-a petrecut nimic.
- S-au întors. Trebuie să-i spunem. - Aurora, nu putem.
Ştii bine ce le va face.
De-ar afla că i-am ascuns una ca asta, s-ar răzbuna pe pruncul nostru.
Nu avem de ales. Trebuie să ştie.
Să avem încredere că-şi pot purta singuri de grijă.
Nu e treaba noastră să-i salvăm.
- Ce ai acolo? - Nimic.
- Sper că-ţi mai e foame. - Walsh, nu mai pot înghiţi nimic.
Îţi aminteşti prima întâlnire?
Ştiindu-ţi firea, nu te-am putut invita la cină.
Te-am adus aici la prânz,
dar tot ai comandat o îngheţată, care nu era în meniu.
- Am plătit bucătarul să-ţi aducă. - Da. Aveam emoţii. Acum sunt sătulă.
Măcar priveşte desertul!
Emma, nu vreau să te sperii, dar nu mai puteam aştepta.
Te iubesc. Îl iubesc pe Henry.
Îmi place viaţa noastră împreună şi vreau să privim spre viitor.
Emma Swan, vrei să fii soţia mea?
Mă temeam că o să mă refuzi, dar tu ai plecat fără să plăteşti.
- Walsh... - Oricum plăteam eu. Glumeam.
Îmi pare rău. M-ai luat prin surprindere.
Ca multe altele, în seara asta.
Surpriza făcea parte din plan, dar n-a fost unul prea inspirat.
Nu ţi se pare că ne cam grăbim? Ne cunoaştem doar de opt luni.
Am resturi mai vechi în frigider!
Ştiu, le-am aruncat eu. Probabil ţi-am salvat viaţa.
Cum poţi şti că ne potrivim?
Emma, în cazul meu...
Am ştiut că ne potrivim de când ai intrat în magazinul meu de mobilă.
- De ce ţi-am trimis comanda mai repede? - Pentru că oferi servicii bune?
Abia aşteptam să-ţi dau întâlnire.
Aşa grăbeam lucrurile fără să pară că te hărţuiesc.
- Îmi place mult măsuţa aceea. - E un început.
- Te iubesc. Ştii, nu? - Da. Şi eu te iubesc.
- Dar nu-mi place să mă pripesc. - Ştiu.
Ştiam cu cine am de-a face şi că vei spune că mă pripesc.
Nu e nevoie să ne căsătorim prea curând. Mai putem aştepta un an sau mai mult.
Putem să ne căsătorim la 65 de ani, când Henry va avea deja copii.
Dar vreau să-mi petrec restul vieţii cu tine.
Îmi dai un timp de gândire?
Oricât e nevoie. Mă găseşti aici când vei fi pregătită.
Doamna Cuse a zis că eşti tăcut în seara asta.
Nu-s tăcut. Mă concentrez. Am ajuns în sfârşit la nivelul 23.
Ţi se poate alătura o vrăjitoare de nivelul cinci?
La nivelul 23? Multă baftă!
DIABLO SELECŢIE PERSONAJE
Ce i-ai zis lui Walsh?
- Ştiai? Cum? - Hai, mamă!
Restaurantul primei voastre întâlniri, noaptea specială... Nu era niciun secret.
- Da, desertul lămurea totul. - Ce i-ai spus?
- Amărâtul! - Nu l-am refuzat.
Dacă n-ai acceptat, tot "amărât" o să-l consider.
I-am cerut timp de gândire. E un pas important, puştiule.
- Ne era bine doar în doi. - Ne poate fi bine şi în trei.
Crezi că Walsh merită să facă parte din familie?
E de treabă.
Mamă, nu orice bărbat e ca tata. Nu fiecare te va părăsi.
El nu doar m-a părăsit.
Mi-a pus în cârcă infracţiunea lui şi m-a lăsat la închisoare.
Nici nu ştie că exişti. Nu merită să afle.
Bărbatul ăsta nu e el.
Vrea să fie cu tine, cu noi doi. Vrea ca acesta să fie căminul lui.
- Oricum, ştiu că-l placi. - De unde?
E primul dintre iubiţii tăi pe care mi l-ai prezentat.
Când ai ajuns aşa deştept?
După nivelul 16, când am devenit cavaler.
Morocănosule, totul a revenit la normal!
Iarăşi suntem chipeşi!
Greieraşule Jiminy, tu eşti? Pe unde ai umblat?
Pe bune? Nu mai spune!
Bine.
Bine!
Alteţă, Jiminy îmi spune
că alţi 50 de oameni din Storybrooke au ajuns în apropiere.
- Revin pretutindeni. - E bine. Regatul se va reface imediat.
Daţi de ştire ca toţi nou-sosiţii să vină la castelul reginei.
S-a făcut.
Ai provizii serioase, Hook.
Ştii ce se spune: e bine să fii pregătit.
Nu-ţi împovăra aşa calul. Castelul e la mai puţin de o zi distanţă.
Acolo vom găsi tot ce ne trebuie.
Ar fi minunat dacă aş merge la castel.
- Nu vii cu noi? - Eşti perspicace.
- Unde mergi? - Pădurea Fermecată e căminul vostru.
- Al meu e corabia Jolly Roger. - Hook, nici nu ştii dacă e...
Regina mi-a explicat efectele blestemăţiei ăsteia.
A adus pe acest tărâm pe noi şi tot ce ne aparţine.
Înseamnă că şi corabia mea e pe aici.
- Trebuie doar s-o găsesc. - Dacă nu poţi?
Atunci voi fura alta. Aşa procedează piraţii.
Credeam că te-ai schimbat.
Am făcut pe eroul, dar n-a mers.
Deci asta e tot! Emma a plecat şi tu vei fi din nou pirat.
"Din nou"? Mereu am fost pirat.
Ascultă!
Hook a zis că au ajuns aici toate lucrurile noastre. Aşa e?
Ce cauţi?
Voiam să poposim acasă la tata înainte să mergem la castel.
Neal, ştiu că suferi, dar Rumplestiltskin s-a stins.
Poate că nu e aşa. Dacă e în viaţă, poate mă duce înapoi la Emma.
Neal, e cu neputinţă.
Regina a spus că preţul de plătit e ştergerea completă a legăturilor.
Nu mai există portaluri. Rămânem definitiv aici.
Nu putem trece dincolo fără un alt blestem.
Să ne vedem de viaţă! Asta ne e casa acum.
Ştiu că ţi-e dor de ei. Şi nouă ne este.
Dar, chiar de am ajunge la ei, nu şi-ar aminti de noi.
Cel mai bine pentru Emma şi Henry e să facem unicul lucru cu putinţă:
să le dăm pace ştiind că le-am oferit cele mai bune şanse.
ÎN PREZENT
Mamă, ai cumva învoirea?
Azi trebuie predată. Excursia la muzeu e săptămâna viitoare.
Da, e aici.
- Mamă, se întâmplă ceva? - Nu, nimic.
Iar eşti îngrijorată.
Ba nu. Mă gândesc. Nu e acelaşi lucru.
- Te gândeşti la Walsh? - Nu...
Ba da.
N-am voie să mă gândesc 24 de ore la o decizie ce-mi poate schimba viaţa?
Vreau să mă asigur că nu e nimic în neregulă.
Mereu cauţi nod în papură. Nu e nevoie să faci asta.
Uneori, e bine să accepţi că totul e în regulă.
Trebuie să plec, întârzii.
- Pa! Te iubesc! - Şi eu te iubesc.
STR WOOSTER NR 89, NEW YORK
Magnet pentru coşmaruri.
Neal.
PENTRU NEAL CASSIDY
Asta e...
...cu neputinţă.
Swan, ştiam că te voi convinge. Mă bucur să te revăd.
- De ce n-ai zis că e locuinţa lui Neal? - Tonul tău îţi dă singur răspunsul.
- Altfel n-ai fi mers acolo. - Ce te-a pus Neal să faci?
- Cum ştie de existenţa lui Henry? - Ţi-am spus, n-am venit datorită lui.
Părinţii tăi au probleme.
Regatul a fost blestemat şi trimis la Storybrooke.
Ce tot spui? Părinţii mei? Regatul? Un blestem? Îţi dai seama cum pari acum?
Par nebun, sunt sigur. Dar e adevărat. Părinţii tăi au nevoie de tine.
Doar tu îi poţi salva. Dacă nu mă crezi, de ce ai venit?
Pentru că Neal are o cameră foto cu numele fiului meu. Cum e posibil?
Vezi? Asta e dovada spuselor mele. Henry a lăsat-o în apartament anul trecut.
Nu ajunge. Vreau răspunsuri adevărate.
Le vei obţine într-un singur fel. Bea asta!
Să beau ce-mi oferă nebunul? Nu, mersi.
Te va ajuta să-ţi aminteşti ce ai pierdut.
Dacă presimţi acest lucru, nu eşti datoare să vezi dacă am dreptate?
Ce spui, draga mea? Riscă şi încearcă!
Dacă-mi mai spui "draga mea", îţi pierzi şi cealaltă mână.
Mă asigur că ne dai pace mie şi fiului meu.
El m-a agresat.
- Te-am sărutat. - Poftim, a mărturisit.
Te arestăm pentru hărţuire. Ai dreptul să nu spui nimic.
Swan, te rog, faci o greşeală. Una îngrozitoare!
Swan! Familia ta are nevoie de tine!
Îi vei revedea pe Emma şi Henry.
Să sperăm că nu va fi nevoie să blestem un întreg regat.
Te-am auzit vorbind cu David despre Rumple.
Nu i-am văzut cuţitul.
Cred că-l putem aduce înapoi.
Castelul Reginei e după munţi.
Albă-ca-Zăpada, vrei să spui "castelul nostru".
Va dura ceva până mă obişnuiesc.
Am fost acolo ultima oară după moartea tatei.
Mereu am visat să mă întorc.
Dar nu-mi imaginam că vom fi însoţiţi de Regina.
Nu m-aş baza pe asta, soro. Regina a dispărut.
- Ce faci? - Acum mă urmăreşti?
Ne făceam griji. Se pare că pe bună dreptate.
- Ce îngropi? - Nu te priveşte.
De ce am impresia că nu e aşa? Ce ai făcut?
- E o inimă? - Pleacă!
- E inima ta, nu-i aşa? - Nu discut cu tine despre asta.
Ştiu că ţi-e dor de Henry.
Mai puţin decât atunci când inima îmi bătea în piept.
Regina, asta nu e o soluţie.
Oricât de îndurerată ai fi, nu-ţi poţi îngropa inima în pădure.
- Priveşte-mă! - Nu te vei simţi mai bine.
- Nu vei simţi nimic! - Asta şi vreau.
Nu-mi pot vedea de viaţă, ştiind că nu-l voi mai vedea pe Henry,
că el nici nu-şi aminteşte cine sunt!
Ştiu foarte bine ce simţi.
Mi-am luat adio de la fiica mea a doua oară...
Şi de la Henry.
Dar îţi jur că totul va fi mai bine, păstrându-ţi inima.
Poate că acum suferi, dar îţi promit
că în curând vei încerca alte sentimente.
Ce anume?
Ce voia Henry dintotdeauna să simţi...
Fericire.
Nu pot fi fericită fără el.
Găseşte o cale, de dragul lui Henry.
Acum hai să ne întoarcem la castelul nostru!
Ai auzit?
Era ceva acolo, în tufiş.
Dacă era ceva, pesemne că şi-a luat zborul.
Întocmai asta a făcut!
- Să ne punem la adăpost! - Nu.
Nu fug de monştri. Ei fug de mine.
Regina!
- E prea rapid! - Aştept propuneri.
La pământ!
Doamnă, eşti rănită.
"Alteţă". Şi sunt teafără.
- Ar fi de ajuns să-mi mulţumeşti. - Nu ţi-am cerut ajutorul.
Eu sunt recunoscătoare.
Sunt Robin de Locksley, iar ei fac parte din ceata mea.
- Albă-ca-Zăpada. - În sfârşit, ne cunoaştem.
Într-o vreme, eram căutaţi deopotrivă de oamenii legii.
Dacă eşti Albă-ca-Zăpada, ce cauţi cu ea?
"Ea"? Nu fi neobrăzat...
Sau măcar nu te mai îmbuiba atât!
Iartă-l pe Micul John, dar, înainte să ne blestemi tărâmul,
am fugit multă vreme de cavalerii tăi.
Cu siguranţă, o meritaţi.
- Ce naiba era arătarea aia? - Nu ştiu.
N-am mai întâlnit niciodată aşa ceva.
Veniţi cu noi! Să le dăm de ştire celorlalţi.
Vrei să vorbim despre Walsh, nu-i aşa?
- De ce crezi asta? - Mi-ai cumpărat acadele.
Poate că ai dreptate. M-am tot gândit la el.
Poate păţania mea cu tatăl tău
m-a împiedicat să-mi trăiesc viaţa.
Poate e cazul să privesc spre viitor, spre ce ne poate rezerva acesta.
Deci te căsătoreşti cu el?
- Da. Cum îi vei spune? - În primul rând, nu am zis...
- Spune-i diseară, la cină. - Nu cinăm împreună.
I-am trimis eu un mesaj de pe mobilul tău, în zori.
Vine la noi pe la 20:00.
Iar eu voi dormi la Avery, ca să vă las singuri.
Nu-i nimic, mamă.
Dacă instinctul te îndeamnă să te măriţi cu el, fă-o!
Fir-ar să fie! Am uitat de ceva.
Poftim! Ia asta.
Încearcă să treci de nivelul 24. Ne vedem în casă.
- Pa! - Pa.
DROGHERIA HALPERT
POLIŢIA NEW YORK SECŢIA 35
Ascultă, trebuie să vorbim!
Swan! Ştiam eu că nu mă laşi în cuşca aceea.
Am fost în destule puşcării, dar asta e cea mai barbară.
M-au silit să mănânc ceva numit "parizer".
Ce naiba sunt astea? N-am locuit în niciun oraş numit Storybrooke.
N-am zburat de la Boston la New York!
- Deci mă crezi? - Nu ştiu.
Puteai retuşa pozele în Photoshop.
Adică le puteai măslui.
Dacă nu mă crezi, de ce m-ai scos de la puşcărie?
Oricât ai nega, în străfundul tău ştii că am dreptate.
- Nu se poate. Cum să fi uitat tot? - Jur că există o explicaţie.
Nu una logică.
Dacă bei asta, vei înţelege.
Dacă e adevărat ceea ce spui...
...aş renunţa la viaţa de aici.
- Se bazează doar pe minciuni. - E reală... Şi bunicică.
Îl am pe Henry, am serviciu, un bărbat pe care-l iubesc.
Poate iubeşti pe cineva şi în viaţa dată uitării.
Oricum, dacă vrei să afli adevărul, bea asta.
Chiar vrei să trăieşti o minciună? Ştii că nu e bine. Ascultă-ţi instinctul!
- El te va călăuzi. - Henry spune mereu asta.
Atunci, dacă pe mine nu mă asculţi, ascultă de băiatul tău.
Hook.
Ţi-a fost dor de mine?
- Mă bucur să te revăd, Robin. - Şi eu pe tine, Baelfire.
- Am bătut cale lungă, nu-i aşa? - Belle!
Probabil ştii că odinioară a tratat un hoţ amărât mai bine decât merita.
Face adesea asta.
Tu prin ce peripeţii ai trecut?
- Ţi-ai găsit fiul în Ţara de Nicăieri? - Da, mulţumesc.
Nu vreau să fiu indiscret, dar nu-l văd.
E complicat, dar e în siguranţă, împreună cu mama lui.
Ce zici de noul nostru prieten? Îi putem acorda încredere? E un hoţ.
Pune-te în locul lui. Oare pe tine te priveşte cu ochi buni?
Ai dreptate.
- Dar e chipeş, nu-i aşa? - Miroase ca pădurea.
- Priviţi! - Ce s-a întâmplat?
Voi afla imediat.
O vrajă de protecţie. Împresoară castelul.
Nu tu ai urzit-o? Destram-o!
De-aş putea, nu crezi c-aş fi în drum spre casă acum?
- Nu. Altcineva şi-a vârât coada. - Cine?
- Cine o fi acolo? - Nu ştiu.
Dar voi afla cine-mi papă terciul.
Nimeni nu stă pe tronul meu! Nimeni nu-mi ia castelul!
Mulţi oameni speriaţi îşi pun nădejdea în noi.
- Să fie în siguranţă. - Vor fi, când uzurpatorul va pieri.
Ştii bine că e o idee proastă să năvăleşti în castel.
Vă ofer eu găzduire în pădurea Sherwood. Nu e departe.
Avem mâncare, adăpost şi un desiş unde nimeni nu vă poate spiona.
- Sunteţi înarmaţi? - Până în dinţi.
Bine, condu-ne! Dar ne vom întoarce. Cine a făcut asta va suferi amarnic.
Regina, e căminul nostru. Va fi din nou un loc sigur.
Albă-ca-Zăpada şi Regina s-au împăcat.
Sincer, mă cam plictiseam. Tânjeam după viaţa mea de pirat.
Mă bucur să văd că nu te-ai schimbat.
Nu mă interesa nimic din Pădurea Fermecată.
De ce aş fi rămas acolo?
Totul mergea bine, până am primit mesaj
că s-a ivit un nou blestem şi toţi s-au întors la Storybrooke.
În mesaj scria că tu eşti unica lor speranţă.
Ai venit până aici să-mi salvezi familia?
Ca să te salvez pe tine.
Cine putea face asta?
Cineva cu destulă putere să ajungă în această lume.
- Anume? - Tu eşti Salvatoarea, nu eu.
Ştii ce eram ieri?
O simplă mamă, până să-mi clatini tu credinţa în tot ce e real.
Când am băut poţiunea, parcă m-a trezit dintr-un vis.
Unul foarte frumos.
Ai ceea ce e cel mai important: pe fiul tău.
Trebuie să mă gândesc cum o să-i explic.
Din păcate, nu am adus decât o doză de poţiune.
O să mă gândesc ce o să-i spun.
- Cine ar putea să fie? - Walsh.
Henry l-a invitat.
- Te scap eu de el... - Nu!
Poate că amintirile mele nu-s reale, dar el este.
La fel şi cele opt luni petrecute împreună cu el.
Îi datorez o explicaţie.
Ce-i vei spune?
Nu ştiu.
Dar ţin prea mult la el ca să-l târăsc în toate acestea.
Aşteaptă aici.
Regret, e cam dezordine în casă.
Poţi face un gest curajos şi romantic fără să dai vina pe dezordinea din casă.
Walsh, eu...
Nu mă pot mărita cu tine.
- E prea devreme? - Nu e vorba de asta.
Trebuie să mă duc acasă, să rezolv nişte lucruri.
Acasă? Ai zis că eşti orfană. Că îl ai doar pe Henry, că asta e casa ta.
Nu am minţit.
Am dat uitării o parte din viaţa mea. Ţi-ar fi cu neputinţă să înţelegi.
De unde ştii asta? Ce s-a schimbat peste noapte?
S-a ivit cineva din trecutul meu.
Tatăl lui Henry? Alt fost iubit?
Nu. E mai degrabă... o nălucă.
Ar trebui să mă mulţumesc cu gândul că mă laşi pentru o nălucă?
E sfâşietor că sunt silită să aleg, să-mi las în urmă întreaga viaţă.
Emma, dacă ţii la viaţa asta, păstreaz-o! Rămâi aici, pur şi simplu.
Nu pot. Aş vrea să vezi lucrurile prin ochii mei.
Şi eu aş vrea să nu fi băut poţiunea aia.
- Poftim? - Nu puteai să trăieşti liniştită.
- Ce tot spui? - Păcat.
- Chiar te plăceam. - Cine eşti?
Pe bune?
Swan! Ce naiba a fost arătarea aia?
Un avertisment că nu sunt niciodată în siguranţă,
că tot ce îmi doream, ce credeam că pot avea,
nu îi e menit Salvatoarei.
Plecăm dis-de-dimineaţă.
Mamă. Mamă!
- Ai bătut măr ouăle! - Da...
- Pot să te întreb ceva? - Desigur.
- Crezi că există magie? - Cum să nu!
Şi Zâna Măseluţă, Moş Crăciun şi iepuraşul de Paşte.
Când capăt cadou, cred!
Nu ştii dacă ai făcut ce trebuia.
- N-aveam poftă de clătite. - Mă refer la Walsh.
Am făcut ce trebuia, sunt convinsă.
O vreme, vom rămâne iar doar noi doi. Poftim!
Doar tu să fii fericită.
Sunt bune, dar trebuie să plec. Întârzii la şcoală.
- Ai dormit cam mult. - Azi nu mergi la şcoală.
- Plecăm într-o excursie? - O vacanţă?
Am un caz nou, în Maine.
Va dura până îl rezolv. Voiam să mergem acolo.
- Ar fi o aventură. - Fără şcoală?
- O excursie cu tine? S-a făcut! - Bine. Deja am făcut bagajele.
- Când plecăm? - Acum.
Aştepţi pe cineva?
Da.
Eşti pregătită, Swan?
Henry, el e Killian. Îl ajut la un caz.
- Eşti dat în căutare? - E la fel de isteţ cum îl ştiam.
- "Cum îl ştiam"? - Nu e infractor, ci client.
De ce eşti îmbrăcat aşa?
- Dar tu? - Gata...
Killian, fă-te util şi adu bagajele!
- Henry, ajută-l. - Stai! Chiar plecăm?
Da.
Îmi mai trebuie doar un lucru.
MAGAZIN DE BRICOLAJ STORYBROOKE
Oraşul chiar e din nou aici! Şi eu m-am întors.
- E la fel de pitoresc şi primitor? - Le fel de blestemat.
Aşa mai vii de acasă, nu?
- Lui cum o să-i explici? - Asta e treaba ta.
- Poate îşi va redobândi amintirile. - Sau va avea coşmaruri.
Primul blestem a şters amintirile tuturor.
- Cel de data asta... - Nu ştim ce a făcut.
Atunci voi afla. Ai grijă de Henry!
Nu-l trezi şi nu-l speria. Lasă-l să doarmă!
Da. Unde te duci?
Să vorbesc cu părinţii mei.
Bună!
- Nu închide uşa! Mă numesc... - Emma.
David?
Îţi aminteşti.
- Şi tu! - Desigur! Ce cauţi aici?
Hook m-a găsit şi m-a adus. A spus că aţi fost blestemaţi.
Ne-am întors. Sau nici nu am plecat...
- Nu ştim, dar suntem iar captivi. - Ştiţi cine sunteţi.
Nu ştim cine ne-a blestemat sau de ce.
- Ne-a fost şters ultimul an din viaţă. - Şters?
Ne amintim doar că ne luam rămas-bun de la tine.
Parcă s-a petrecut ieri.
Dar, dacă nu vă amintiţi nimic, cum ştiţi că a trecut...
Emma!
...un an?
Cum vezi, s-au petrecut multe.
Doar că nu ştim ce. Ne-a dispărut un an din viaţă.
Cine naiba ar fi făcut una ca asta?
Ai adus ce-mi trebuia?
Arată-mi!
E sângele Reginei?
Minunat.
Acum...
...mă voi răzbuna.
Desigur!
Poate că Regina e rea...
...dar eu sunt diabolică!
Iar cei diabolici înving întotdeauna.