Este cu neputinţă!
Asta nu ar trebui să fie aici.
- Nu e bine. - Ai dreptate.
O prinţesă adultă într-un iatac de fetiţă?
N-am nici măcar măsuţă de toaletă.
Emma, ce cauţi tu aici?
Căutam un loc să exersez. Am emoţii în seara asta.
- Ce se petrece în seara asta? - Balul.
Ştii că n-am mai fost la niciun bal.
Nici nu ştiu să dansez. Învaţă-mă!
Ai talent înnăscut, ca mama ta.
Iar tu eşti cel mai bun profesor pe care o fiică şi l-ar putea dori.
Emma, asta e tot ce-mi doream pentru tine.
Şi eu. Păcat că nu asta am căpătat.
- Cum adică? - Nu sunt în realitate aici.
N-am fost niciodată.
Ar trebui să fiu, dar nu sunt, dintr-un singur motiv.
M-ai dezamăgit.
- Adio, tati! - Emma, îmi pare rău! Te voi salva!
Nu! Nu mă poţi salva! M-ai dezamăgit!
- Nu ai ce face! - Nu, Emma!
Nu da greş cu următorul copil.
Emma!
Nu da greş cu următorul copil...
- Albă-ca-Zăpada? - Iată cine s-a trezit!
Hai să vezi priveliştea! Uitasem ce frumos e aici.
Cineva e în toane bune.
Chiar sunt.
Am o veste minunată.
Sunt însărcinată.
Adevărat?
- Nu eşti bucuros? - Nu.
Sunt fericit!
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
PESTE NOUĂ LUNI
Cum o găsim pe vrăjitoare?
Să întrebăm dacă a văzut cineva o femeie cu pielea verde.
Suntem blestemaţi, în Storybrooke, deci arată ca noi toţi.
Să începem de unde ştim că a fost: biroul Reginei.
- Am căutat bine. N-a lăsat urme. - Căutai ceva magic.
- Poate ai ratat probe fizice. - Bună idee!
Treaba voastră dacă vreţi să vă jucaţi de-a detectivii.
Dar nu-l putem lăsa pe Henry să cutreiere oraşul singur
cât există acea vrăjitoare şi maimuţoii ei.
Mai ales că unul dintre ei ar putea fi tatăl lui.
- Nicio urmă de Neal? - Nu.
Cineva trebuie să-l apere pe Henry.
- Nici nu ştie ce se petrece. - Să-nţeleg că te oferi?
- Dacă găsiţi ceva, sunaţi-mă. - Nu uita, crede că lucrez la un caz.
- Văd că ai învăţat să minţi. - Să nu se dea nimeni de gol!
Henry ştie că eşti doamna primar şi atâta tot.
Ştiu bine cum mă vede Henry.
Pierdem vremea. E ceva diabolic în oraş. Hai să-i dăm de urmă!
Îţi place jucărioara?
Torsul limpezeşte gândurile şi alină sufletul.
Limpezeşte gândurile, alină sufletul...
Arăţi la fel de groaznic pe cât vorbeşti.
Ce-i? Nu-ţi place în cuşcă?
Nu-ţi place temnicera ta? Nu...
Parcă ai vrea să-mi faci rău.
Atunci fă-o! Vreau să te văd încercând.
Mai ales ştiind că nu poţi câtă vreme am eu pumnalul.
Eşti sclavul lui. Şi al meu.
Frustrarea e îmbătătoare când îi încearcă pe alţii.
Doar eu te pot face să suferi.
Aşa că fii băiat cuminte şi aşază-te la loc.
Ei bine? Ce mai aştepţi?
Nu te voi opri.
Vocile minţii vor amuţi
Atunci când eu voi... pieri
N-am venit să te ucid, Rumple. Dar trebuie să păstrezi aparenţele.
Aparenţele? Pentru ce?
Lasă-mă să torc... Să torc până dispare nebunia.
- Să torc până dispare nebunia... - Nu.
Cred că torsul e cel care te înnebuneşte.
Hai, vino mai aproape!
Nu mişca.
Dacă nu vrei să te tai pe chipul ăsta frumos.
Probabil te întrebi de unde ştiu să fac asta.
Ţi-am povestit vreodată de tata?
Mâinile îi tremurau, de la băutură sau lucruri mai rele.
Nu l-am întrebat niciodată şi nici nu mi-a spus.
Dar nu lăsa să treacă nicio zi fără să fie ras.
A trebuie să învăţ să-l bărbieresc.
El avea o vorbă: că, orice am simţi în sufletul nostru,
trebuie să arătăm bine.
Pe tărâmul nostru, noi doi n-am avut de ales, nu-i aşa?
Orice am fi făcut, înfăţişarea noastră oglindea perfect
toată putreziciunea din suflet.
Dar...
Acum ne aflăm pe un tărâm nou, nu-i aşa?
Unul plin de oportunităţi,
printre care şi cea de a avea o înfăţişare frumoasă.
Îmi pare tare rău...
Te-a usturat?
Aşa! Acum eşti chipeş, ca de obicei.
Aparenţele... Nu-ţi pasă de aparenţe.
Dacă-ţi păsa, îmi schimbai cămaşa.
Ce anume vrei?
Ceea ce vreau eu, Rumple...
e ceva ce ai căutat o viaţă întreagă.
Ceva ce e potrivnic însăşi firii tale.
Ceva ce nu-mi permit să aştept la fel de mult ca tine.
Dar eu nu voi fi silită să aştept atât.
Bună! Te pot ajuta cu ceva?
- Probabil eşti doamna Gold. - Nu.
- Nu sunt. - Domnul Gold e aici?
Nu, nu este. El...
- A murit. - Condoleanţe.
- Belle. - "Belle". Ce nume frumos!
Îmi pare rău că te deranjez,
dar caut cadou pentru bebeluşul unei femei minunate ce am cunoscut-o la Bunicuţa.
Poate o cunoşti. Aici îşi spune Mary Margaret.
O ajut pe perioada sarcinii şi asta e prima mea zi de lucru.
Blestemaţi sau nu, o fată trebuie să muncească.
Mary Margaret. De ce n-ai zis aşa?
- Cred că am fix ce-ţi trebuie. - Fii binecuvântată!
Aşteaptă puţin!
Am o urmă parţială de talpă. Voi vedeţi ceva?
În afară de nişte gusturi austere, nimic.
Ăsta e sânge?
- E merişor. - Adică un fruct?
Merişoare de Crăciun. Cresc în tufişuri.
În viaţa asta eşti botanist, amice?
Am lucrat la un adăpost de animale. Câinii alergau după ele.
- Tufişurile sunt în pădure. - Unde?
La nord-vest, în apropiere de Podul Trolilor.
- S-a întâmplat ceva? - Mary Margaret mă cheamă înapoi acasă.
Angajăm o moaşă şi vrea să ne cunoască pe amândoi.
Are cam multe pretenţii, nu?
- Mă refer la moaşă. - Nu-i nimic. Du-te.
- Abia am găsit o pistă... - Mă descurc. Ea are nevoie de tine.
Vino după noi când termini.
Bine.
Ţineam o sticlă dosită în tolba cu săgeţi.
Eu...
Sunt săgeţi cu vârf de aur?
Răsplata că am ajutat-o pe regină să intre în castel.
Nu mă aşteptam să fiu plătit să dau spargere.
Mi se pare ceva ciudat.
E generoasă. Pesemne că regina te place.
Cred doar că vrea să plec cât mai repede din castel.
E cel mai bun loc pentru băieţelul meu.
De când cu vrăjitoarea asta, grija mea e siguranţa familiei.
- Cu siguranţă tu înţelegi. - Da.
Fără supărare, pari să ai nevoie mai mult de somn decât de băutură.
- Aş dormi dacă aş putea. - Da, am trecut şi eu prin asta.
Ai vrea să vorbim sau nu despre ceva anume?
Problema e...
Am fost mereu încredinţat că totul va fi bine.
În Pădurea Fermecată, m-am duelat cu un cavaler negru,
să-mi pun fiica într-un dulap magic ca să scape de blestem
şi încrederea nu mi s-a clătinat nicio clipă.
- Ce s-a schimbat? - Asta e buba. Nu ştiu.
Nu reuşesc să scap de sentimentul...
...de teamă.
Trebuie să o susţin pe Albă-ca-Zăpada, nu mă pot lăsa distras...
...de această spaimă.
- Atunci nu fi. - Uşor de zis, greu de făcut.
După ce mi-a murit soţia,
călugărul Tuck mi-a zis de o rădăcină care, înghiţită,
te ajută să scapi de orice temeri.
Unde o pot găsi?
Creşte sub muşchiul alb, la sud, la marginea pădurii Sherwood.
- Muşchi alb. Altceva? - Are crâmpeie de cristal.
- Seamănă cu stelele. - Cu stelele...
- I se zice Rădăcina Nopţii. - Te-a ajutat?
- Nu mă ating de magie decât la nevoie. - Eu nu am luxul acesta.
Să ştii că partea aceea de codru este bântuită.
Ţi-ar trebui Rădăcina Nopţii ca să scapi de teama călătoriei.
Poate ţi-a prins bine alcoolul.
Nu mă tem de fantome când miza e soarta familiei mele.
Mulţumesc.
- Nu! Te-a prins în plasă? - Îi jefuisem trăsura!
Aveţi o poveste de dragoste pe cinste.
Apropo de diavolul cel chipeş! Zelena, el e David.
Dle Nolan, mă bucur să te cunosc.
Bine, am ajuns. Începem odată?
- Parcă abia aştepţi să scapi. - Nu! Sunt aici. La treabă!
- Mai întâi, fac un ceai. - Nu. Îl pregătesc eu.
De asta sunt aici, să-ţi uşurez pe cât posibil viaţa.
- Nu e minunată? - Da, pare perfectă.
Dar e de încredere? N-o cunoaştem.
E posibil să fi fost prieteni în anul uitat.
E posibil şi opusul.
Aş vrea să fi ştiut mai multe despre ea.
Nu-i putem cere recomandări din anul uitat.
- O cunoştea pe Johanna. - Dădaca ta?
- Da! Erau prietene. - Ce mică e lumea!
David...
Dacă ţi se pare aiurea pentru oricare dintre noi,
putem să ne răzgândim.
Hai măcar să ascultăm ce are de zis!
Am adus ceaiul. Sper că vă place cel de muşeţel.
- Pe mine mă calmează de minune. - Perfect.
Luceşte ca stelele.
Rădăcina Nopţii.
Ajutor! Vă rog!
Sunt sus! Vă rog!
Eşti...
Eşti întâiul om pe care-l văd de mult timp.
De când eşti aici, sus?
Am pierdut şirul anilor.
- Eşti un prinţ? - Da.
Îmi poţi spune David.
- Porţi coroniţă. Eşti prinţesă? - Da. Îmi poţi spune Rapunzel.
Părinţii mei sunt regi, mari conducători, adulaţi de popor.
- De ce ai părăsit regatul? - Din acelaşi motiv ca tine.
- Am văzut ce dezgropai. - Căutai Rădăcina Nopţii?
Da.
Când am crescut, mi-am dat seama
că nu voi fi o regină pe măsura părinţilor mei.
Dar măcar aveam un frate mai mare. El urma să moştenească tronul.
Apoi s-a întâmplat ceva groaznic.
- Îmi pare rău. - A fost un accident îngrozitor.
După moartea lui, m-am simţit copleşită de teamă.
- Când închideam ochii... - Se iveau coşmarurile.
- Mi-au distrus somnul. - Ai luat Rădăcina Nopţii?
Da. N-a avut efect.
Faptul că am venit să o caut a fost cea mai mare greşeală.
De ce mai eşti aici?
Până să mă întorc acasă,
s-a ivit o vrăjitoare, cu chipul ascuns de mantie.
M-a atacat şi m-a urmărit până în acest turn.
Nu-ţi mai face griji cu ea. Te iau eu de aici.
Nu înţelegi! Nu mă va lăsa să plec. Oricând încerc, ea...
Nu...
E prea târziu.
Pesemne a aflat că eşti aici.
Ai mai născut o dată, deci ştii la ce să te aştepţi.
Da, amândoi ştim. Mai că i-am zdrobit mâna ultima oară.
Au trecut aproape 30 de ani. Sigur se va vindeca.
Ia aminte, a doua naştere poate merge mai repede.
Puţin spus. Nici nu ştiu cum a zburat timpul până la soroc.
Cum se simte tăticul?
Eu? Bine. Minunat chiar!
Mary Margaret mi-a povestit mai devreme despre primul blestem.
Pierderea fiicei voastre a fost tragică.
Nu vreau să fiu indiscretă,
dar a spus că este cam îngrijorată din pricina asta.
Serios?
David, nu ne amintim un an petrecut în Pădurea Fermecată.
Ne-am trezit la Storybrooke, pe cale să avem un copil.
E cam tulburător.
E mai bine să vă exprimaţi aceste temeri.
Sentimentele, dacă sunt înăbuşite,
afectează sarcina la fel ca dieta şi mişcarea.
Încerc să spun doar atât:
dacă vă temeţi de ceva legat de sarcină, e mai bine să o spuneţi.
Nu mă tem. Orice ar urma, o vom scoate la capăt.
Bravo vouă, atunci!
Ai noroc cu un soţ atât de curajos! E neînfricat.
Apropo, Mary Margaret mi-a dat de înţeles că te reţin din nişte treburi importante.
Am vorbit destul pe ziua de azi. Te lăsăm să-ţi faci treaba.
M-am bucurat să te cunosc, dle Nolan.
- David. De asemenea, Zelena. - Încântată.
- E bună îngheţata? - E delicioasă.
Mama mă scotea la îngheţată în cartierul italian.
Dar şi asta e bună.
Storybrooke are farmecul său,
deşi poate părea anost pe lângă un oraş mare.
E frumos, de fapt.
La New York e grozav, sunt mulţi oameni, dar uneori te simţi...
- Singur. - Da.
Da. Asta e partea bună a unui oraş micuţ. Toţi se cunosc între ei.
E ca o mare familie.
- Pot să-ţi mărturisesc ceva? - Desigur.
Nu cred că mama a venit aici doar pentru un caz.
Cum adică?
Cred că voia să fugă o vreme de la New York.
De ce crezi asta?
Iubitul mamei se numea Walsh. A cerut-o de soţie.
Peste două zile, ea a plecat cu mine să cerceteze un caz în Maine.
Nu lucra nici în Queens dacă trebuia să lipsesc de la şcoală.
- Ce crezi că s-a întâmplat? - Nu ştiu.
Dar mă îndoiesc că am fi aici dacă ar fi acceptat.
Ce părere ai tu despre asta?
- Îl plăceai pe Walsh? - Îmi plăcea că o făcea fericită.
Şi ar fi fost plăcut să nu mai mergem doar noi doi în vacanţe.
Într-o bună zi, vei avea mai multe rude decât îţi doreşti.
- Chiar crezi asta? - Da.
- Cauţi pretexte să foloseşti cârligul. - Suntem unde trebuie. Ce facem?
Începem să căutăm.
Ştii ceva, Swan? Mereu, când eşti în preajma mea,
mă trezesc cutreierând prin pădure, sfidând primejdia.
Credeam că nu te temi de nimic, că eşti un aventurier.
- Asta e o aventură? - Nu e aşa?
Ce naiba ai făcut un an singur pe corabie?
Probabil ai trecut printr-o grămadă de aventuri piratereşti.
- Apoi te-ai întors să mă salvezi? - Întocmai.
- Minţi. - Poftim?
- Ce îmi ascunzi? - Nimic.
- Îmi susţin povestea. - Tot nu te cred.
- Atunci las-o aşa şi mulţumeşte-mi. - Pentru amintiri? Am făcut-o deja.
- Te-am salvat de o căsnicie nefericită. - Asta ai făcut?
- Era o maimuţă înaripată. - Nu ştiam pe atunci.
Te gândeai serios la propunerea lui?
- Contează? - Fă-mi hatârul, răspunde!
Da, bine? Îl iubeam. Normal că o luam în serios.
Ca de obicei, nu era cine părea şi m-a rănit.
Acum ţi-am făcut hatârul?
Nu mi-o lua în nume de rău, dar mă bucur.
Te bucuri că mi-a frânt inima?
Dacă poate fi frântă, înseamnă că încă funcţionează.
Văd o fermă!
Trebuie să apreciezi ironia.
Aţi sunat la Emma Swan. Lăsaţi un mesaj şi vă voi contacta.
Sunt David. Sunt pe cărare.
Cred că am găsit-o pe vrăjitoare. Mă duc după ea.
Nu trebuia să te fi chemat!
- Dacă pleci, poate te cruţă! - Nici gând.
- Te duc la familia ta. - Nu! Te va ucide!
Nu mă poţi salva! Nu ai ce face!
Ba pot şi voi reuşi!
Casa sigur e locuită, dar acum pare pustie.
- De ce vorbim în şoaptă? - Ascunzătorile bune par mereu pustii.
Crede-mă, am căutat mulţi oameni care nu voiau să fie găsiţi.
Mă pricep la ascunzişuri.
Adăpostul de tornadă.
Aşteaptă!
Să intri într-o casă pustie e una.
Dar să cobori într-o pivniţă cu o singură uşă e alta.
- Ţi-e frică? - E o diferenţă între teamă şi strategie.
Ştim că are monştri înaripaţi. Cine ştie ce o fi în beci!
Dacă vrăjitoarea e aşa puternică, ne-ar prinde bine nişte întăriri magice,
dacă nu cumva ai exersat la New York.
O sun pe Regina, să-l lase pe Henry la Bunicuţa.
Să văd cum trec monştrii de arbaleta ei!
- Şi de meniul special de prânz. - Am un mesaj de la David.
Sunt David. Sunt pe cărare.
Cred că am găsit-o pe vrăjitoare. Mă duc după ea.
Îndepărtează-te de ea!
Eu sunt ea.
- Ce eşti? - Tu.
Rapunzel, nu e o vrăjitoare. Eşti chiar tu.
S-a ivit după ce ai luat Rădăcina Nopţii. Credeai că n-a avut efect, dar nu-i aşa.
Îţi îngăduie să scapi de temeri punându-te să le înfrunţi.
Nu pot. Te rog, ajută-mă!
Ea e temerea ta! Doar tu o poţi înfrânge!
Nu mă poţi înfrânge. Simt mirosul fricii tale. Duhoarea...
Duhoarea unui ciobănaş speriat, rătăcit prea departe de fermă.
Nu mă tem de nimic.
De-ar fi adevărat, eu n-aş fi aici.
- Trebuie s-o înfrunţi, Rapunzel! - Nu pot.
Te temeai că nu vei fi o domnitoare pe măsura părinţilor şi a fratelui tău!
- Înfrânge teama şi vei reuşi! - Nu pot!
Ba poţi! Taie legăturile! Scapă de frică!
Atunci vei avea ce îţi doreşti.
- Vei părăsi acest turn! - Nu vreau să plec!
Te înţeleg, crede-mă!
Te temi de viitorul incert.
Poate te simţi în siguranţă aici, dar, dacă nu înfrunţi viitorul,
vei pieri aici, de una singură!
- Asta îţi doreşti? - Nu.
Ştii ce ai de făcut. Fă-o!
Am... reuşit!
- Nu vezi? Frica te face slab. - Nu. Nu mă tem.
- Nu e suficient să o spui. - Aş muri să-mi ocrotesc familia.
Asta nu te face neînfricat, cum vezi.
Renunţă! E mai uşor.
Mă tem...
Mă tem că nu voi fi un tată bun.
Dar nu voi lăsa asta să mă oprească, nu tocmai acum!
David, eşti teafăr?
- Unde e? - Nu era ea.
Atunci cine era? Eşti mai alb decât pânza corabiei.
- Eu însumi. - Poftim?
- Vrăjitoarea se joacă cu noi. - I-aţi găsit ascunzătoarea?
- Am găsit o fermă, credem că e a ei. - Hai să-i punem capăt.
S-o trimitem înapoi în Oz!
Înotam în râu, unde nu aveam voie.
Părinţii ne avertizaseră mereu să-l ocolim.
Şi m-au luat curenţii.
Fratele meu a sărit după mine şi m-a salvat.
Dar el n-a mai apucat să scape.
- Îmi pare rău. - Tronul ar fi fost al lui.
Nu ştiam dacă pot fi regină.
Ce încredere să fi avut părinţii mei în mine?
Asta eşti tu.
Nu te poţi ascunde veşnic de tine însăţi sau de ei.
Chiar crezi că mă vor ierta?
Eşti fiica lor, normal că-ţi vor da iertare.
Mamă? Tată?
- Scumpo! - Fetiţa mea!
Îmi spui ce făceai noaptea în pădure?
M-am dus acolo deoarece...
...îmi era frică.
Frică?
- Pentru c-am pierdut-o pe Emma. - De două ori.
Când era bebeluş, apoi din nou, când am fost siliţi
să revenim fără ea aici.
- Nu a fost vina noastră. - Ştiu.
Dar, pierzând-o, nu i-am fost niciodată părinte.
Ai fost un tată minunat.
Acum, dar nu eu am crescut-o.
Şi acest copilaş...
Nu am mai trecut prin asta, nu ştiu dacă o să mă descurc.
Nu va fi nevoie să te descurci. Vom face asta ca întotdeauna...
Împreună.
Cum am putut uita asta?
Vino! Trebuie să-i amenajăm camera.
De ce ar fi trimis un demon leit ca tine?
Nu ştiu. Dar s-a ivit, cu chipul meu, atacându-mi cele mai negre temeri.
Îţi ştia cele mai negre temeri?
Da, pe care nu le ştie nici Mary Margaret.
Când le-am recunoscut, l-am înfrânt, înjunghiindu-l cu plăseaua sabiei.
- Unde ţi-e sabia? - Asta e partea ciudată.
- După ce l-am ucis, plăseaua a dispărut. - Ce poate să însemne asta?
Când ne înfruntăm temerile, curajul ne iese la iveală.
Folosind plăseaua sabiei să-ţi înfrângi frica,
curajul tău i s-a transmis acesteia.
- Atunci de ce a dispărut? - L-a luat ea.
Vrăjitoarea cea Rea i-a furat curajul?
Un simbol al acestuia, iar simbolurile au mare putere.
- Mă bucur mult că ai venit. - Desigur! M-am bucurat să te cunosc.
Mulţumeşte-i lui David că a venit să ne întâlnim.
Am auzit multe poveşti despre prinţul tău cel curajos.
- Sunt norocoasă că v-am cunoscut. - Noi avem noroc.
Blestemul nu ne-a dat timp de pregătiri şi acum mă pot simţi mai liniştită.
Desigur! N-ai de ce să te temi. De asta sunt eu aici.
Încuietoarea nu era spartă.
Sunteţi pregătiţi?
- Până acum, e bine. - Fiţi atenţi!
Aici e magie neagră.
O simţi?
Nu, poate. Dar sigur simt că nu-i a bună.
- Ce ţine vrăjitoarea în cuşcă? Maimuţe? - Nu maimuţe...
Câţi oameni ştim noi care preschimbă paiele în aur?
Rumplestiltskin.