Din episoadele anterioare...
- Cine erai? - Eram moaşă.
Poate îmi dai nişte sfaturi.
Să mă prezint: mă numesc Zelena.
- Câţi oameni preschimbă paiele în aur? - Rumplestiltskin.
LA BUNICUŢA RESTAURANT
Dacă vreţi linişte, vorbiţi repede!
Deschidem în 20 de minute. Leroy abia aşteaptă baconul.
Aţi descoperit ceva?
Nu am găsit nimic în fermă şi în împrejurimile ei.
Să mergem oriunde ar putea fi Gold: acasă la el, la prăvălie, la cabană.
Morţii adoră casele de vacanţă.
Cum e cu putinţă? Toţi am văzut cum Gold...
- S-a făcut nevăzut. - Am eu o bănuială cum a fost.
În Pădurea Fermecată, Neal spunea că-l poate aduce înapoi.
- Poftim? Cum? - Nu ştia cum.
Dar îi era dor de familia lui. Era disperat să revină pe acest tărâm.
Credea că soluţia este să-şi aducă tatăl înapoi.
Atunci sigur ceva a mers prost, pentru că Gold e viu, dar Neal...
Nu ştim ce s-a ales de el sau măcar dacă a revenit aici.
- Nu a mai fost văzut. - E pe undeva.
Cu tot respectul, avem probleme mai mari decât cine l-a adus înapoi pe Gold.
Ca faptul că era în beciul vrăjitoarei. Vreau să ştiu ce punea la cale cu el.
- Ar trebui să-l întrebăm pe Gold. - Poate ne spune cum dăm de urma ei.
Mă întorc la acea fermă.
Poate vrăjitoarea a lăsat urme de poţiuni sau ingrediente speciale.
- Cum vrei, dar ai grijă! - Ea să aibă grijă!
Mi-a invadat lumea. Voi face la fel, dar fără mănuşi.
Te invoc, Întunecatule!
Rumplestiltskin!
Nu merge.
Întunecatul e liber şi ştie prea multe.
Găseşte-l, frumosule! Imediat!
Rumple e în viaţă?
Cum e cu putinţă?
Speram să ne spui tu asta. Îl cunoşti cel mai bine.
Poate e vreun indiciu în prăvălie despre cum să facem să-l găsim.
Da, o să caut imediat.
- Să fii atentă! Dacă revine în oraş... - Va veni la mine, ştiu.
Rămân aici, cu tine.
- Surprinzător, mă pricep la documentare. - Rămâi cu mine?
- Te va apăra de vrăjitoare. - Voia să mă ucidă.
- Aveam scuze. - De două ori.
- Poftim? - Văd că ştii să cucereşti fetele!
Aşa mă voi revanşa faţă de tine.
- Bine. - Să ne întoarcem în pădure.
Mai bine tu rămâi acasă.
- Eu? Sunt cea mai pricepută la urme. - Ştiu, dar ne descurcăm singuri.
Zelena a spus că trebuie să te odihneşti.
Belle, îţi mulţumim pentru ajutor.
- Nu te teme, îl vom găsi. - Bine, mulţumesc!
CU UN AN ÎN URMĂ
Dacă poate înfrânge cineva vrăjitoarea, acela este Întunecatul.
Aici vom afla cum îl înviem.
- Chiar ai încredere în el! - Îl iubesc... în întregime.
Chiar şi părţile din el care aparţin întunericului.
Mi-a luat ceva să văd, dincolo de ele, bunătatea ce încearcă să iasă la lumină.
Şi a reuşit.
Da, aşa este.
Dar acum am nevoie de întunericul din el
ca să ajung la cei care mi-s dragi.
Ce este ăsta?
Un medalion. Era al Emmei.
Reprezintă viaţa noastră împreună.
Nu ştiu cum de a rămas întreg.
Pentru că e izvorât din iubire adevărată.
Vino cu mine! Cred că ştiu unde vom găsi ce ne trebuie.
- Crezi că e magie aici? - Nu.
Ceva şi mai bun: cărţi.
Despre istorie, vrăjitorie şi, sper eu, despre Întunecatul.
- Cum începem? - Luăm rafturile la rând.
Bineţe!
- Ai zis ceva? - Aici sunt!
Îngăduiţi-mi să mă prezint!
- Ce naiba? - Nu vă speriaţi!
Sunt doar un umil slujitor al castelului.
Mă numesc Lumiere.
- Atenţie la coperta ăsteia. - Am un cârlig drept mână.
El este! Rumple!
Neal?
- Henry! - Mamă! Ai fost plecată peste noapte?
- Nu te-am auzit revenind. - Lucram.
Am adus micul dejun. Sunt grozavă!
- Cacao şi un covrig cu susan. - Ăsta e un covrig?
Regret, nu mai suntem în Manhattan.
- Pleci din nou? - Sunt nevoită.
Ţi-l aminteşti pe Leroy? Pleacă la pescuit. Vrei să mergi cu el?
Da, mă voi duce.
Pentru că ador pescuitul, nu pentru că te cred.
- Poftim? - Nu mă duci de nas.
- Se petrece ceva necurat. - Lucrez la un caz. Ştii cât mă implic.
Nu, e mai mult decât atât. Acest oraş...
Toţi aceşti "vechi prieteni" şi cum toţi şuşotesc în preajma mea...
- Îmi ascunzi ceva. - Am o meserie neplăcută.
- Nu vreau să-ţi spun lucruri neplăcute. - Nu scapi aşa uşor.
Dacă nu-mi poţi spune adevărul, vreau să mă întorc la New York.
Scuză-mă. Alo!
Poftim? Vin imediat.
- Trebuie să plec. - Mamă, ce se întâmplă de fapt?
Aşa e, se petrece ceva necurat. Şi lucrurile tocmai s-au complicat.
Crede-mă că fac ce e cel mai bine şi-ţi voi explica mai târziu.
- Te cred. - Mersi, Henry.
Te iubesc.
Neal, eşti aici! Ce s-a întâmplat?
Nu ştiu.
Am văzut maşina ta galbenă plecând din oraş.
Apoi m-am trezit în pădure, la Storybrooke,
unde se pare că se petrecuseră multe.
Îi spui tu sau o fac eu?
- Ce anume? - Credem că tatăl tău s-a întors.
Dar l-am văzut cu ochii mei pierind.
- Cum adică s-a întors? - Nu te agita!
- Ce naiba e asta? - Nu ştiu. Aşa m-am trezit.
- Belle, te poţi interesa? - Desigur!
Îţi trimit o poză.
- Ne lăsaţi puţin singuri? - Desigur.
Mă bucur că te revăd şi că-ţi aminteşti de mine.
Şi eu mă bucur să te văd.
- Chiar a trecut un an? - Da.
- Când îl pot vedea pe Henry? - Neal, nu ştiu...
Ştiu că nu mă pot întoarce cu sila în viaţa ta, dar...
Nu e vorba de asta. Eu mi-am redobândit amintirile, dar el...
Nu-ţi aminteşte despre blestem sau vechea lui viaţă.
- De mine. - De tine.
- Ce ştie despre tatăl lui? - Ce ştiam şi eu acum o săptămână.
Că m-ai părăsit în închisoare şi nu te-ai întors.
N-am avut de ales, ştii!
Acum, da. Dar n-am ştiut nimic vreme de un an.
Deci fiul meu nu ştie cine sunt. Mă crede un nemernic care l-a părăsit.
Trebuie să-i redăm amintirile!
Cineva ar putea... Zâna Albastră sau tatăl meu...
Neal...
Era fericit cu adevărat la New York.
- Nu vrei să-şi recapete amintirile. - Poate aşa e mai bine.
Dar sunt tatăl lui. Vreau să ştie cine sunt.
Nu pricep.
Am făcut curăţenie în fiecare cotlon. Cum de nu te-am văzut niciodată?
E un castel mare, iar eu sunt uimitor de desconsiderat.
Din păcate, mă trezesc doar când sunt aprins.
- Aşa îmi e osânda. - Cine te-a osândit?
Cine crezi? Nu ştie unde se află? Rumplestiltskin, desigur!
Am făcut un târg, demult.
Nu l-am putut respecta, iar el m-a pus să plătesc preţul.
- Nu e aici, nu-i aşa? - Nu. A murit.
Dar vrem să-l aducem înapoi. Ai stat mult timp aici.
Ştii ce l-ar putea învia pe Întunecat?
- Ştiu multe lucruri. - Te rog, ajută-ne!
Altfel nu-mi voi revedea familia.
De ce să-l readuc la viaţă pe cel care m-a făcut prizonier în ceară?
Poate îl ştiai drept un om rece şi aspru, dar s-a schimbat de atunci.
Dacă ne ajuţi, sigur îţi va reda înfăţişarea umană.
Te rog!
Cartea din spatele tău, din dulăpiorul de jos.
O vei recunoaşte cu siguranţă. E un volum demn de Întunecat.
- Ce fel de carte e asta? - Nu e carte, ci ascunzătoare.
- Ce e asta? - Cheia tainiţei Întunecatului.
Tainiţa Întunecatului?
Unde a fost plăsmuit primul Întunecat, din... întuneric, desigur.
Ca să-l înviaţi pe Rumplestiltskin, acolo trebuie să mergeţi.
Ne vei călăuzi?
Dacă făgăduiţi că Întunecatul îmi va reda forma umană,
da, o voi face.
Plecăm dis-de-dimineaţă.
Bravo! N-au bănuit nimic.
Mai mult din vina lor. Belle nu e aşa isteaţă pe cât se crede.
Iar fiul lui e prost ca noaptea.
Sunt disperaţi să-l aducă înapoi pe Rumplestiltskin al lor.
Nu doar disperaţi, ci şi orbi.
- Eliberează-mă! Te-am ajutat destul. - Nu fi obraznic, "lumânărică"!
Mai ai multe de făcut
dacă nu vrei să ajungi sigiliu de ceară pe o scrisoare.
- Ce repede ai ajuns aici! - Ţi-am simţit panica în voce.
Dar sunt aici şi n-ai de ce să-ţi faci griji
că n-ai simţit copilul mişcându-se.
Nu înseamnă absolut nimic. Poftim!
- Suc de portocale? - Ai încredere în mine!
Copiii mişcă mai puţin înainte să vină pe lume.
Poate e un semn că vei naşte mai curând decât crezi.
- Poftim. - Probabil.
Sau sunt îngrijorată din cauza celor ce se petrec.
- Mă refer la pregătirile de naştere. - Şi la Vrăjitoarea cea Rea.
Tot oraşul vorbeşte despre asta.
- Aţi aflat mai multe despre ea? - Nu.
Şi eu trebuie să stau aici cât toţi sunt în căutarea ei.
Stai aşa! Tu faci munca cea mai grea acum.
Dai viaţă unei făpturi umane.
- Acum, bea-ţi sucul. - Bine.
- Merge negreşit. - Eşti uluitoare!
Prinţul sau prinţesa ar putea veni pe lume oricând.
Nu te las să naşti copilul fără mine.
Arată-te, ciudăţenie înaripată!
Iertare! Te-am luat drept Vrăjitoarea cea Rea.
Eu te-am luat pe tine drept o maimuţă înaripată.
Sper că nu-mi voi pierde capul din pricina acestei greşeli, Alteţă!
- Deci ştii cine sunt. - Eşti vestită în Pădurea Fermecată.
- Nu ţi-am reţinut numele. - Robin de Locksley.
Tâlharul?
Dacă tot ne punem etichete, ţie nu ţi se zice Regina cea Rea?
Prefer numele "Regina".
Crezi că vei doborî vrăjitoarea cu beţişoarele alea?
- Cu siguranţă, voi încerca. - Mă tem că e prea târziu. A plecat deja.
Poate a lăsat nişte urme.
- Asta speram şi eu. - Atunci te-ai ales cu un partener.
- Nu-mi amintesc să fi cerut unul. - Nu ai făcut-o.
- Să nu mă încurci! - Nici n-aş visa.
Ne-am mai întâlnit cumva?
Mă îndoiesc că aş uita dacă te-aş întâlni.
Desigur, de nu s-ar fi petrecut în anul pe care l-am uitat.
Un motiv în plus să găsim vrăjitoarea! Poate ne redă amintirile pierdute.
Ţi-ar prinde bine să te hrăneşti.
- Budinca verde e apetisantă nevoie mare. - Am auzit că are însuşiri medicinale.
Te-au pus să-mi fii dădacă?
- Se temeau că plec? - Emma îşi face griji.
Crede că e mai bine să nu-ţi cauţi tatăl în frig.
- Apropo, îţi mulţumesc. - Că te dădăcesc?
Că i-ai dat Emmei mesajul să se întoarcă.
- Ai fi procedat la fel. - Da.
Cum e să faci pe eroul după ce ai fost pirat atâta vreme?
E ceva nou. Pentru tine cum e să faci pe personajul negativ?
Asta sunt acum?
Dacă chiar ţi-ai adus tatăl înapoi,
ai folosit magia neagră şi ai plătit un preţ crunt.
Deşi scopul scuză mijloacele, nu?
Ar trebui să-l caut, să îndrept lucrurile cu el şi cu fiul meu.
- O să mi te pui în cale? - Asta fac.
- Ce naiba faci? - Ce trebuia făcut de mult.
Uneori, când te privesc, văd doar un bărbat.
Uit că, în străfundul tău, eşti încă acel băieţel
de care am avut grijă atâţia ani.
Da, nu am uitat.
Ne-am certat prosteşte pentru o femeie.
Trebuie să fac asta, Killian. Ştii, nu-i aşa?
Ai zece minute până să anunţ că ai plecat.
Mulţumesc.
De când Rumple s-a sacrificat, m-am gândit neîncetat la asta.
A murit ca să-i salveze pe toţi cei din Storybrooke.
Ştii că nu ăsta a fost motivul.
A murit ca să ne salveze pe noi, familia lui.
- Măcar a murit ca un erou. - Te miri că a fost în stare?
- Normal că nu. Tu? - Nu ştiu.
Tata n-a fost cel mai altruist om.
Ştiu că regreta că m-a lăsat să trec prin portal.
Dar acum, că sunt şi eu tată, n-aş face niciodată una ca asta.
A regretat nespus ce ţi s-a întâmplat. Ar fi făcut orice să se întoarcă la tine.
În privinţa asta, ne asemănăm. Aş face orice să mă întorc la Henry.
Se face tot mai frig.
Priveşte!
Hai să obţinem ce căutăm, pe tatăl meu!
Cum a mers cu Neal?
Greu. Henry complică lucrurile. Nu e vorba doar de mine.
Speră că Gold îi va reda amintirile.
- E un motiv în plus să-l găsim. - Oare?
Acum două zile, aşa aş fi zis şi eu, dar acum...
Cum va rămâne în Storybrooke fără amintiri?
Sau nu vrei să stai aici.
Te întorci la New York după ce destrămăm blestemul?
Acum o săptămână, ne jucam jocuri video şi mâncam burrito.
Acum alerg după Întunecatul, ca s-o găsească pe Vrăjitoarea cea Rea.
Gold! Eşti teafăr?
Nu, nu sunt teafăr! Nu sunt teafăr! Nu pot amuţi vocile!
Ştiu că ai fost prizonierul vrăjitoarei.
- Ştii unde e? - Da, ea...
Nu e loc! Sunt prea multe voci!
Să-l luăm de aici!
- Gold! - Fuge!
Ţin eu maimuţa pe loc! Du-te!
Din păcate, nu e nimic util aici.
Nimic nu are însuşiri magice?
O vrăjitoare bună îşi acoperă urmele,
dar una şi mai bună le descoperă.
O vom găsi, ai răbdare!
Am auzit multe poveşti despre groaznica Regină cea Rea,
dar mie nu mi se pare că ai fi atât de malefică.
Curajoasă şi îndrăzneaţă, poate. Dar nu rea.
Numele şi-a slujit scopul. Teama e un instrument eficient.
Asta este magică?
Nu chiar.
Dar e un lichid care poate conjura curaj, putere
sau poate acţiona ca o poţiune de iubire.
Se numeşte whisky şi nu e magic, mai ales în ziua următoare.
Vrei să iei o duşcă? Acum?
În ultimele zile, am supravieţuit unui blestem,
ne-am trezit pe alt tărâm şi am uitat un an din viaţă.
Cred că merităm să bem o duşcă. Tu ce zici?
- Ai nevoie de iubire. - Mă ajuţi s-o găsesc?
Iată-l! Bărbatul cu un leu tatuat.
S-a întâmplat ceva?
Regina?
- Gold? - Emma!
- Neal, ce cauţi aici? - Vrei să zac la pat cât îmi cauţi tatăl?
- Uitam cine eşti. - Ai indicii?
L-am văzut adineauri, dar a fugit iar.
- Deci chiar e în viaţă? - Da.
Cum părea?
Nu ştiu ce i-a făcut vrăjitoarea, dar e sărit de pe fix.
Când l-am întrebat de ea, parcă voia să-mi spună, dar nu putea.
Nu poate fi prea departe. Vino!
Nu mă duci la spital decât târât şi ai pierde timpul.
Bine, să mergem.
L-aţi găsit! Slavă cerurilor!
- Şi acum? - Mergi în centrul luminişului.
Sub gheaţă şi zăpadă, vei găsi intrarea în tainiţă.
Belle!
- Cheia intră în centru. - Eşti sigur?
Am petrecut 200 de ani în biblioteca lui Rumplestiltstkin,
martor la mai multă magie neagră decât a văzut oricine altcineva.
Scuză-mă, dar cât timp ai spus c-ai stat acolo?
Cel puţin 200 de ani!
Minte.
Rumple mi-a construit biblioteca cu puţin înainte de primul blestem.
- E acolo doar de vreo 30 de ani. - Cine eşti?
Vorbeşte, ca să nu-ţi petreci veşnicia sub un troian de zăpadă!
Sunt cine par a fi,
dar că nu Rumplestiltskin m-a preschimbat în această formă nenorocită.
Ci Vrăjitoarea cea Rea din Vest.
Vrăjitoarea cea Rea? Ea te-a pus să ne momeşti aici?
Vrea să-l readuceţi pe Întunecat, ca să-l controleze cu pumnalul.
Bun. Trebuie să plecăm de aici.
Belle, îl putem aduce înapoi. Contează cine ne-a adus aici?
Rumple nu s-a sacrificat ca să devină robul răului.
Tatăl meu e regele găselniţelor. Se va descurca el cumva.
Dar dacă nu poate?
Gândeşte-te de ce ar fi în stare dacă l-ar robi pe Întunecat!
- Îl vom aduce altfel înapoi. - Dacă nu există altă cale?
Nu mai pot pierde vremea. Trebuie să mă întorc.
La naiba cu preţul de plătit!
Asta a spus şi tatăl tău când a făurit blestemul
care a condamnat nenumăraţi oameni la o viaţă jalnică.
Nu călca pe urmele lui!
Neal, aşteaptă!
Rumple?
- Deci New York? - Îmi place pizza.
- Lui Henry i-a plăcut? - O adoră.
- Mă refer la viaţa de la oraş. - Da. Şi mie mi-a plăcut.
- Aveam timp de lucruri normale. - Cum ar fi?
Plimbări în parc, mers la cinema, la zoo, omorât timpul...
- O duceam chiar bine. - Nu te simţeai singură, doar cu el?
Henry avea mulţi prieteni la şcoală iar eu aveam pe cineva.
- Îmi pare rău. - De ce? E firesc.
Doar noi doi nu eram... Nici nu-ţi aminteai...
- Era o relaţie serioasă? - M-a cerut de nevastă.
Apoi s-a transformat în maimuţă înaripată.
- Sună pasionant! - Râzi dacă vrei.
Eram să mă mărit cu o dihanie din Oz.
Eu era să mă însor cu o slujitoare a bunicului meu malefic, Peter Pan.
Deci te înţeleg perfect.
- Îmi pare rău că n-a ieşit. - Serios?
Ţin la tine, Emma. Ca întotdeauna.
Vreau doar să fii fericită, chiar şi fără mine.
- Noi eram fericiţi odinioară. - N-am apucat să luăm viaţa de la capăt.
Belle, ce ai găsit?
Simbolul de pe mâna lui Neal e de la un talisman străvechi.
Cheia care deschide tainiţa Întunecatului.
Cred că a folosit-o să-l învie pe Rumple când eram în Pădurea Fermecată.
- El l-a adus înapoi pe Gold? - Asta nu mi-e clar.
Tainiţa îl învie pe Întunecat doar în schimbul altei vieţi.
- Stai niţel! Poftim? - E un târg echitabil.
Dacă Neil a folosit cheia, ar trebui să fie mort.
Neal?
Neal, ce ai făcut?
Neal! Ce se întâmplă?
Eşti teafăr?
Neal, nu-i nimic!
Rezistă, bine?
Belle.
Bae. Nu!
- Bae... - Bietul Baelfire!
N-a învăţat nimic din greşelile tatălui său.
Ţinea morţiş să se întoarcă la fiul lui.
- Şi s-a lăsat amăgit. - Tu l-ai păcălit!
Doar i-am dat nişte informaţii esenţiale.
Cu ajutorul unui prieten. Fiul tău a făcut restul.
- Nu i-ai spus şi care e preţul. - A fost o simplă omisiune, iubire.
Deşi mi s-ar fi părut evident. O viaţă în schimbul alteia.
- Totul va fi bine, fiule! - Mă îndoiesc.
Pleacă.
Nu-l voi lăsa să se stingă.
Îmi pare rău, Rumple.
Nu le poţi avea pe amândouă.
Nu te credeam în stare.
Ţi-ai dobândit fiul, dar te-ai pierdut pe tine însuţi.
- Rumple? - Nu.
Nu e Rumple. Nu e loc.
Nu e loc. Nu e Rumple!
Ajunge! Nebunia e povara ta, nu a mea.
E vremea să mergem.
Dar, înainte de asta, ucide-o!
Rumple?
N-o pot ţine prea mult timp! Fugi!
Nu mă face să regret că m-a mustrat conştiinţa! Pleacă!
O să regreţi amarnic, "lumânărică"!
Cred că Gold sălăşluieşte în tine, de asta eşti încă în viaţă.
Am auzit vocea tatălui meu. E în interiorul meu.
- A spus că nu este loc. Vorbea de tine. - Ajută-mă, Emma!
- Separă-mă prin magie de tatăl meu! - O să mori.
Ştiu, dar ai mai multă nevoie de el
pentru a afla cine e vrăjitoarea şi a salva întregul oraş.
- N-am mai făcut aşa ceva. - Fă-o, să-l salvezi pe Henry!
Fă-o, te rog!
- Neil, eşti teafăr? - Ce ai făcut?
- Nu-i nimic. Eu am pus-o să facă asta. - Dar de ce?
Ca să-i spui cine e vrăjitoarea, să o putem înfrânge.
- Zelena. - Poftim?
- Zelena. - Ea e vrăjitoarea? Ce vrea?
Ceea ce nu are.
Trebuie să-l poţi salva cumva, nu-i aşa?
E prea târziu, Emma.
Fii tare, te rog!
N-ai apucat să-l revezi pe Henry, încă nu şi-a amintit de tine!
Nu-i nimic. Nu e nevoie să-şi amintească.
Vreau doar să ştie că, la final, am fost un tată bun.
Am păstrat lănţişorul ăsta, ca să ţi-l dăruiesc din nou.
Ia-l.
Ia viaţa de la capăt, chiar şi fără mine!
Neal...
O să vă veghez de undeva.
Vreau să-mi promiţi că veţi fi fericiţi.
- Îţi promit. - Nu.
- Nu! Pot îndrepta lucrurile! - Nu poţi.
Mulţumesc, tată...
...că mi-ai arătat ce înseamnă sacrificiul.
Înseamnă să-i salvezi pe cei dragi.
- Nu. - Acum e rândul meu.
Nu! Nu vreau să te pierd!
Trebuie. Te rog.
Lasă-mă să mă sting.
Te iubesc, băiete!
Şi eu te iubesc, tată.
- Emma, David, ce se petrece? - Unde e Zelena?
La baie. De ce?
A prins de veste că venim.
O chem pe Regina, să ridice un scut magic în apartament.
- Îmi spuneţi ce se petrece? - Bine că eşti teafără!
- Normal. De ce nu aş fi? - Zelena.
- E Vrăjitoarea cea Rea. - Poftim? De unde ştiţi?
Ne-a spus Gold. Neal l-a readus la viaţă înainte să...
Înainte să ce? Ce s-a întâmplat?
Neal a murit.
Emma, îmi pare rău!
Şi-a ales cam prost momentul.
Fiul tău a ieşit la suprafaţă fix când tu încercai să scapi.
Dar văd că nu ne va mai face probleme.
Poate că fiul meu a pierit,
dar s-a jertfit pentru ca eu să-i spun Salvatoarei...
...cine eşti de fapt, Zelena.
Nu va dura mult până ea şi ceilalţi îţi vor da de urmă...
...şi te vor ucide.
Dacă nu cumva te răpun eu mai întâi.
Te rog...
Nu-mi poţi face rău, dar te poftesc să încerci.
Îmi place să zdrobesc voinţa unui bărbat.
Aşa, e mult mai bine.
Dacă ţi-ai limpezit gândurile, totul funcţionează bine.
Şi e mult mai amuzant.
Poate mă controlezi, dar s-a terminat. Acum ei ştiu cine eşti.
Nu te vei apropia de copilul Albei-ca-Zăpada
sau de oricare dintre ei,
indiferent ce gânduri necurate ai avea.
Ei ştiu cine sunt, dar nu mai contează.
Nu dacă eşti în puterea mea, Rumplestiltskin.
Nu dacă am minunatul tău creier.
Aşa că fii un Întunecat cuminte şi treci înapoi în cuşcă.
Bae...
- Cum a fost? - Grozav!
Ar trebui să pescuim mai des când ne întoarcem acasă.
Mamă?
Hai aici, puştiule!
Aveai dreptate.
Nu am fost în întregime sinceră în ce priveşte excursia asta.
Am venit aici deoarece...
...cineva avea probleme.
Şi nu era vorba despre un client.
- Ci despre tatăl tău. - E vorba despre tata?
Îl vânau nişte oameni răi.
- E teafăr? L-ai găsit? - L-am găsit, da.
Dar am ajuns prea târziu.
S-a stins, Henry.
Era un om bun şi ar fi fost un tată minunat.
Trebuie să ştii ceva despre el.
- A fost un erou. - Aş vrea să-l fi cunoscut.
Ai făcut-o.
- Mamă, vorbeşti în dodii. - Ştiu.
Ce s-a ales de persoana care l-a ucis?
A scăpat.
Dar o voi găsi.