Din episoadele precedente...
- Cum rupem vraja? - Prin sărutul iubirii.
Ştiu de ce n-a mers. Sunt îndrăgostit de altcineva.
Este încă soţia ta.
În curând voi avea ce-mi doresc. O familie care să mă iubească.
Zidul a căzut! Să plecăm până nu ocupă oraşul!
- Nu putem să le lăsăm cărţile astea! - Vă implor!
Duceţi cuferele la caleaşcă! Vin şi eu imediat!
- Fiica dv? - O găsesc eu. Duceţi-vă!
Trebuie să plecăm, draga mea!
- Unde eşti? - Sunt aici, mamă!
Îmi pare rău, dar nu puteam pleca fără ea.
E prima poveste pe care mi-ai citit-o. Ea m-a făcut să ador cărţile.
Ştiu, Belle. Trebuie să plecăm, înainte să...
- Au ajuns! - Ne vom ascunde până pleacă.
Căpcăunii!
Va fi bine!
Mamă! Ma...
- De ce te-ai ridicat din pat, Belle? - Ce s-a întâmplat? Unde-i mama?
- Nu-ţi aminteşti? - Ce să-mi amintesc, tată? Eu...
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
Rumple?
Te-am căutat peste tot. N-am auzit când ai plecat.
N-am vrut să te trezesc. Am ceva de făcut înainte să deschidem.
Va trebui să aştepte. A sunat Emma, vrea să ne vadă.
Dă-i-o înapoi, Kevin! E camera Emmei, nu a ta.
- Emma, tu eşti. Ai probabil... - 13 sau 14 ani.
Nu vezi că e cu Crăiasa Zăpezii? O ştiai înainte să vii în Storybrooke?
Se pare că nu mi-a şters doar amintirea cu cearta noastră din oraş.
Nu-mi amintesc de centrul de plasament sau ce-o fi fost.
- Nu înţeleg cum a ajuns în lumea asta! - Speram să ne spună Gold.
Tu te-ai chinuit să ajungi aici. Cum naiba a reuşit?
- La cât mi-a luat, aş vrea şi eu să ştiu. - Contează?
N-ar trebui să ne intereseze mai mult de ce?
E clar că vrea ceva de la ea. Dar ce? Asta-i următoarea noastră dilemă.
Ştim că se ascunde în Pădurea de Nord. I-am scotocit magazinul, casa.
Probabil a şters-o mai devreme.
- Deci ascunde ceva. - Dar unde?
- Poate în camioneta de îngheţată? - Are aşa ceva?
Sunt copil, reţin asemenea lucruri.
Ne împărţim în mai multe grupuri. Căutăm în oraş, în pădure.
Hook, Regina, Emma, în vest. Gold, mergi cu mine în est.
- Lucrez mai bine singur. - Cum vrei. Belle?
Cred că voi fi mai utilă la bibliotecă. Poate găsesc ceva despre Crăiasa Zăpezii.
Aş vrea să merg şi eu dacă se poate. Poate aflu ceva şi despre sora mea.
- Dar, dacă preferi să fii singură... - Nicidecum! Mi-ar face plăcere.
E târziu, ar trebui să fii în pat.
Cum aş putea dormi când nu-mi amintesc ce-a păţit mama?
- Poate e mai bine aşa. - Nu!
Vreau să ştiu ce-a păţit după ce-am leşinat!
Nu vei găsi răspunsurile în paginile cărţilor.
Le-am găsit deja, tată.
În cartea asta scrie că există fiinţe care îţi pot reda amintirile pierdute.
Dacă le găsim, poate mă vor ajuta să-mi amintesc ce s-a întâmplat.
- Nu pot permite aşa ceva. - De ce nu?
Deoarece cartea nu spune un lucru. Magia cere mereu sacrificii.
Şi, orice ar fi, nu vreau să te sacrifici.
Îmi pare rău, Belle.
Războiul ăsta cu căpcăunii mi-a luat-o pe mama ta, nu vreau să te pierd şi pe tine.
- Dar, tată, eu nu... - Ascultă-mă!
Ia-ţi gândul de la prostiile astea şi stai în camera ta,
până zic doctorii că te simţi mai bine!
Îmi pare rău, tată, dar vreau să ştiu ce s-a întâmplat
şi ăsta e singurul loc unde voi primi răspunsuri.
Arendelle.
Nu pare să fie nimic despre Arendelle.
- Ştii unde să caut? - Nu, îmi pare rău.
Nu ştiu mare lucru despre Arendelle sau despre sora ta.
- Elsa? - Anna!
- Mă temeam că n-am să te mai văd. - Nu scapi de mine aşa uşor.
- Iartă-mă c-am plecat fără să-ţi spun. - N-am vrut să-ţi forţez mâna.
Ştiu c-ai plecat ca să mă faci să mă simt mai bine.
Ce-ai aflat?
De ce s-au dus părinţii în Pădurea Fermecată?
- Ce-i, Anna? Ce-ai aflat? - Nimic.
Aştept nişte răspunsuri de la cei întâlniţi,
dar nu mă aştept să aflu prea curând.
Ar trebui să afle, să ia o corabie şi să vină încoace.
Ar putea dura mult timp şi...
Stai puţin, unde-s rafalele de zăpadă şi gheaţa de la geam?
De obicei, când vine vorba de părinţi, cade îngheţul.
Învăţ să-mi controlez puterile la supărare.
- Serios? Cum? - O învăţ eu.
Cine e? Adică cine eşti? Adică bună ziua!
- E mătuşa noastră. - Cine?
Mătuşa. Mă cheamă Ingrid, sunt sora mamei voastre.
Semeni perfect cu ea!
Dar mama nu are o soră. Cel puţin nu ne-a zis c-ar avea.
Sunt sigură că i-a venit greu să vă povestească despre mine.
Cu mulţi ani în urmă,
am fost închisă într-o urnă magică de unii care nu m-au înţeles.
În ce sens?
Puterile noastre sunt moştenite.
Femeia aia pune ceva la cale!
- Mătuşa ta? Ce te face să crezi? - Fiindcă e ciudat c-a venit aici.
Şi ştiu să citesc oamenii.
Spune cea care a acceptat să se mărite cu Hans după zece minute.
Eram tânără şi naivă!
- M-ai cunoscut a doua zi. - Mai tânără.
În fine, vreau să fiu sigură că punem întrebările potrivite.
- Cum ar fi? - E într-adevăr mătuşa mea?
Sau e o impostoare care încearcă să se infiltreze în familia noastră?
Uită-te la ea, Anna! Nu vezi asemănarea? Ca să nu mai zic că are puteri ca Elsa.
Poate, dar, dacă e mătuşa mea, de ce nu apare în portretele familiei?
În arhiva regală? Nu apare nicăieri!
Ca şi când n-ar exista! Trebuie să existe o explicaţie!
Cum crezi că ai s-o găseşti?
- Cu ajutorul familiei tale. - Ai grijă.
Marele Pabbie e puţin ofensat că ai amânat nunta.
Mă descurc eu cu el.
Te duci tu la palat să mă acoperi şi să ai grijă de Elsa cât lipsesc?
- Dacă stai mai liniştită, desigur. - Ai grijă ce spui în prezenţa ei.
Nu i-am spus chiar tot ce-am aflat în Pădurea Fermecată.
- Ai minţit-o? - N-am minţit, am omis să-i spui adevărul.
Să-i spun că părinţii noştri voiau să-i ia puterile magice?
- Trebuie să găsesc momentul potrivit. - Da, desigur.
Sunt de partea ta orice ar fi. Dar, dacă cred că-i o prostie, îţi spun.
Slavă Domnului că n-am ajuns încă acolo.
- Să-ţi aduc merinde de drum? - Eşti drăguţ, dar nu-mi trebuie.
Mă opresc pe la Stejărel în drum. Ne vedem când mă întorc.
Anulează căutarea, David!
Am găsit camioneta lângă tabăra Cetei Vesele.
- Mersi c-ai stat cu ochii pe ea. - Cu plăcere.
Eşti primul şerif pe care îl ajut cu plăcere.
Regina, speram să stăm de vorbă.
În caz că nu se vede, vom ataca o camionetă de îngheţată diabolică.
"Poate mai târziu", nu?
Dacă vrei să dregi lucrurile, mai bine nu te băga.
Flirturile dintre tine şi căpitanul Rimelat îmi ajung.
- Nu flirtez! - Eşti pregătită, iubito?
Se pare că ne-a luat-o înainte.
- A părăsit "corabia". - Ce facem acum?
Interogăm vacile de la care ia lapte? Percheziţionăm fabrica de conuri?
Cine îşi încuie frigiderul? Se temea că-i fură cineva îngheţata?
Feriţi-vă!
BĂIAT DE ŞAPTE ANI GĂSEŞTE BEBELUŞ ABANDONAT
Se pare că Zeiţa Laptelui mă urmăreşte de mult.
- Dinainte de centrul de plasament? - De când am ajuns în lumea asta.
- S-a întâmplat ceva? - E inutil!
Nu ştiu de ce-am crezut că voi găsi ceva aici.
Ştii că este undeva, în viaţă.
I-ai auzit bătăile inimii cu toiagul lui Bo Peep, nu?
Dacă Crăiasa avea dreptate când a zis că Anna m-a închis în urnă,
poate că nu vrea s-o găsesc.
- Nu-i adevărat! - Vrei să mă consolezi.
Îţi jur că nu.
De unde ştii cum gândeşte sora mea? Nici n-ai cunoscut-o.
Mi-ai spus atâtea despre ea, încât simt c-o cunosc.
Eraţi foarte apropiate.
Sigur ceva v-a despărţit, ceva ce nu ţine de tine.
Dar nu-mi amintesc şi nimeni din oraş nu a fost în Arendelle.
Trebuie să accept adevărul. Nu mă poate ajuta nimeni
şi mă tem că s-ar putea să n-o mai revăd pe Anna.
Ai să o revezi!
Sunt sigură! Nu te da bătută. Vin imediat.
- Unde te duci? - Trebuie să fac ceva.
O vom găsi pe Anna!
Vrei să găseşti troli? Ştii că sunt periculoşi?
- Trolii de piatră, nu trolii de sub pod! - Ja, sunt foarte amabili.
- Poţi să-mi arăţi unde sunt? - Nu i-am întâlnit niciodată.
- Tocmai ai spus că sunt amabili. - Aşa am auzit.
Ajută-mă, te rog! Tocmai mi-am pierdut mama.
Îmi pare rău, dar trolii nu aduc la viaţă.
Pot să te alin însă. Ai încercat vreodată sauna?
Nu! Nu, mulţumesc.
Ai nevoie de ajutor?
Încercam să ajung la trolii de piatră, dar harta asta nu mă ajută deloc.
- Stejărel îţi vrea binele. - Ja!
N-ai nevoie de el sau de hartă, te ajut eu.
- Tocmai mă duc să-i văd. Vino cu mine. - Serios?
- Mulţumesc! Eu sunt Belle. - Anna.
Prietenii Annei plătesc jumătate la saună!
Tind să cred că mă eviţi.
Nu prea reuşesc, se pare.
Eşti supărată, fiindcă am zis că încă te mai iubesc.
Presupun că nu trebuia să-ţi spun.
Mai ales că te-am rugat să-mi salvezi soţia.
- Nu de asta te evit. - Atunci de ce?
- Nu ştiu cum să-ţi spun adevărul! - Ştii că poţi să-mi spui orice.
Am citit toate cărţile mele de vrăji, am încercat toate poţiunile din seif,
am încercat şi s-o înfrâng pe Crăiasă, ca s-o oblig să rupă vraja,
dar nimic din ce fac nu pare suficient.
Vei reuşi, Regina! Am încredere în tine!
- Vei găsi până la urmă o soluţie. - Asta încerc să-ţi spun.
Nu sunt sigură că pot.
Îmi pare rău, Robin! Dacă vrei s-o salvezi pe Marian...
...trebuie să uiţi de mine.
Trebuie să găseşti o cale...
...de a te îndrăgosti iar de soţia ta.
Ieşi la iveală, drăguţă! Nu de mine te ascunzi!
Într-adevăr.
Cărui fapt îi datorez această vizită nepoftită?
Am venit să te avertizez. Emma Swan ştie că unelteşti ceva.
Ştie că relaţia voastră a început cu mult înainte să vii în Storybrooke.
Ştiu.
Chiar crezi că ar fi descoperit dacă n-aş fi vrut eu?
Face parte din plan. Un plan despre care, din fericire, nu ştii prea multe.
Eşti teribil de secretoasă.
N-ai venit să mă avertizezi, ci să-mi afli secretele.
Sau să-ţi ofer un târg. Ce-ţi convine mai bine.
Dacă refuzi, aş avea grijă în locul tău.
Asta era! Ăsta e avertismentul.
Vrei ceva de la mine. De ce nu-mi ceri direct?
Dacă voiam ceva de la tine, îl luam, crede-mă.
Dar nu poţi, nu-i aşa? Altfel l-ai fi luat deja.
Ca să obţii ce vrei,
ai nevoie de ceva ce eu am din plin şi tu duci lipsă. Un atu.
Până îl obţii, am şi eu un avertisment.
Nu-mi sta în cale!
Nu-ţi face griji, Anna. Te găsesc eu!
Belle, nu m-am putut abţine să ascult...
De fapt, puteam, dar sunt curioasă din fire.
În fine, am auzit că ţi-ai pierdut mama.
- Da, în Războiul cu Căpcăunii. - Îmi pare nespus de rău!
Şi eu mi-am pierdut mama. Nu există cuvinte de consolare.
Aşa e.
Mai ales că nu ştiu ce s-a întâmplat.
Speram să mă ajute trolii de piatră să-mi recapăt memoria,
ca să-mi găsesc liniştea.
- Uneori nu-i răspunsul pe care îl cauţi. - Adică?
Un răspuns care să te facă să te simţi mai bine.
Dar, dacă Marele Pabbie te poate ajuta, am să mă asigur c-o face.
Mulţumesc!
- Acum ce facem? - Ne căţărăm.
Bine.
Bun.
Eşti teafără?
Pentru Kristoff, pare floare la ureche!
- Poftim. - Ai grijă!
De ce? Ce-i înăuntru?
O pălărie care poate absorbi magia de la cei mai puternici vrăjitori.
De ce ai aşa ceva?
Am furat-o oarecum de la un vrăjitor rău când am fost în Pădurea Fermecată.
M-am dus la el ca să-mi ajut sora, dar lucrurile n-au decurs cum mă aşteptam.
Ce s-a întâmplat? Cine e vrăjitorul ăsta?
Aş prefera să nu vorbesc despre el. E mai bine să nu ştii.
Mă rog să nu-l întâlneşti niciodată pe bărbatul ăla nebun.
- Unde te duci, Belle? - În Pădurea de Nord.
- Unde se ascunde Crăiasa Zăpezii. - Ce treabă ai cu ea?
Trebuie să repar o greşeală pe care am făcut-o de mult.
Ce tot spui?
Mă tem că nu pot să-ţi spun. N-ai înţelege.
Poate că nu, dar să nu uităm că le-a învins pe Emma şi pe Regina.
- E mult mai periculoasă decât crezi. - Ştiu.
De aceea speram să mergi cu mine.
Îmi pare rău, Belle, dar e imposibil!
- Nu-ţi permit să te duci! - Mă temeam că asta ai să spui.
Fiindcă...
...chiar nu voiam să fac asta.
Ţi-am dat pumnalul ăla, fiindcă am avut încredere în tine.
- Credeam că nu-l vei folosi vreodată! - Ştiu şi îmi pare nespus de rău, Rumple!
Dacă nu vrei să mergi de bunăvoie, ce pot să fac?
Du-mă la Crăiasa Zăpezii!
Aici scrie că m-a avut şase luni în plasament!
Aşa, şi?
E cea mai lungă şedere într-un singur loc, dar nu-mi amintesc nicio clipă.
- Eşti bine, Swan? - Da, a trecut mult timp de atunci.
Poate că da, dar rănile din copilărie nu se uită.
- De unde ştii? - Am fost şi eu cândva copil.
- Acum un milion de ani. - Mai degrabă 200.
- Ce-i? - Un desen pe care l-am făcut la şcoală.
- E aşa ciudat? - Nu e singurul.
Nebuna asta are un dosar întreg cu vechile mele desene şi eseuri.
Ca al meu cu Henry.
Nu ţii asemenea lucruri decât dacă ţii la cineva.
Poate că nu doar te-a folosit. Poate a ajuns să ţină la tine.
Văd că era reciproc.
"Mersi că m-ai iubit ca o mamă. Cu dragoste, Emma."
Eu am scris asta.
- Se pare că eraţi apropiate. - Dar tot mi-a şters memoria.
Probabil s-a întâmplat ceva.
- Trebuie să scrie undeva. - Poate că da, dacă citeşti hieroglife.
Pergamentul ăsta nu-i din lumea noastră. Ce naiba făcea cu mine?
Aici e?
- Aici se ascunde? - Da, dar nu-i acasă.
- Nu-i simt magia. - Perfect!
Tu stai aici de pază cât mă duc eu înăuntru.
- Belle, nu te duci înăuntru singură. - Nu stau mult. Trebuie să găsesc ceva.
Ce ai putea vrea din peştera Crăiesei Zăpezii?
O pălărie.
O pălărie care poate deposeda fiinţele magice de puterile lor.
Pare un obiect ieşit din comun.
Prea frumos să fie real, deci probabil nu e.
E real, ştiu că-i la ea şi trebuie să-l recuperez!
Doar aşa o putem obliga să ne spună unde e Anna.
Faci toate astea pentru sora Elsei?
De ce-ţi pasă de o fată pe care nici n-ai cunoscut-o?
Fiindcă un erou ajută mereu străinii!
Stai de pază! Te strig dacă am nevoie de ajutor.
Marele Pabbie?
Marele Pabbie, eu sunt!
Te-ai întors, dragă Anna! Ai venit să ne spui când va fi nunta?
- Mi-am perfecţionat discursul. - Nu încă. O să vorbim mai târziu.
Mai întâi, ţi-o prezint pe prietena mea, Belle.
A bătut drum lung ca să te vadă.
E o onoare să te cunosc.
- Am venit ca să... - Ştiu.
Te pot ajuta să-ţi recapeţi memoria.
Du piatra asta în locul unde ţi-ai pierdut memoria,
apoi fă un ceai cu piatra în ibric.
După ce-l bei, o să-ţi recapeţi memoria.
Mulţumesc!
Mulţumesc, Anna, îţi rămân datoare. Cum pot să te răsplătesc?
Nu-i nevoie, prietenia ta îmi e de ajuns.
Vreau doar o clipă singură cu Pabbie. Nu durează mult.
Cu ce te pot ajuta, draga mea?
O femeie pretinde că-i mătuşa mea, dar nu o cred.
- Mama ne-ar fi spus că are o soră. - De fapt, a avut două surori.
Stai puţin. Poftim?
Mama a avut două surori şi nu ne-a spus nimic?
De ce nu ne-a spus? De ce nu ne-ai spus tu?
Fiindcă am jurat să-i păstrez secretul.
Marele Pabbie, spune-mi, te rog!
Mama ta, Gerda, era cea mai mică. Urma Helga, iar Ingrid era cea mai mare.
În copilărie, au fost foarte apropiate.
Se jucau adesea în grădina regală,
dar, într-o zi, Helga şi Ingrid au dispărut.
Nimeni nu ştia ce-au păţit.
A fost o tragedie de care familia voia să uite
şi au uitat, cu ajutorul meu.
- Ai şters memoria tuturor din Arendelle? - Da.
Iar familia regală a şters numele Helgăi şi al lui Ingrid
din toate cărţile şi documentele din regat.
De ce nu mi-a zis Ingrid ce-a păţit sau că a mai avut o soră?
Numai ea poate să-ţi răspundă la aceste întrebări.
De parcă mi-ar spune.
Dacă nu-mi spune asta, cine ştie ce mai ascunde?
Trebuie s-o previn pe Elsa!
- Trebuie să plecăm, Belle! - S-a întâmplat ceva?
Aşa cred. Mătuşa mea pune ceva la cale.
Pălăria trebuie să fie pe aici.
Belle! Belle!
Belle!
Aici, Belle! Aici, Belle.
Aici!
Bună, Belle!
Speram să mă găseşti.
- Abia aştept să folosesc piatra. - Ajungi acuşi acasă.
Când ajungem în oraş, te urci în prima corabie către Pădurea Fermecată.
Dacă pleacă vreo corabie.
Se pare că vine o furtună.
- Nu cred că-i o furtună. - Ce altceva ar putea fi?
Mătuşa mea!
Nu cred că mătuşa mea vrea să-i spun surorii mele ce-am aflat!
Dacă are asemenea puteri magice şi tu ai intenţii bune,
ce ne facem?
Nu am doar intenţii bune, am şi asta!
Nu ne poate răni dacă nu are puteri magice!
Belle! Belle! Nu mă pot ridica!
Ţine-te bine, vin imediat!
Grăbeşte-te, Belle! Te implor!
Grăbeşte-te, Belle!
Vin!
Anna!
Las-o în pace!
Scuză-ne, dar sunt probleme de familie!
- Mă mir c-ai avut curajul să vii aici. - N-am avut de ales.
- Trebuie s-o găsesc pe Anna. - De ce?
Nu prea ţi-a păsat de ea înainte.
- Nu-i adevărat! - Cum să nu?
Ai ales piatra în locul ei!
Trebuia să-ţi aminteşti ce-a păţit mama ta.
Cu orice preţ.
- Am greşit! N-am vrut... - Să distrugi viaţa cuiva?
N-a fost un moment prea eroic, nu că ai avea stofă de erou.
Te implor! Încetează, te rog.
Toţi ştiu cum eşti cu adevărat, Belle.
O laşă vrednică de milă.
De ce crezi că s-a căsătorit Întunecatul cu tine?
Crezi că te iubeşte?
Avea nevoie de cineva slab, pe care să-l poată manipula.
Nu-i adevărat, mă iubeşte! Mi-a dat pumnalul!
Chiar crezi că-i cel adevărat?
În sufletul tău, ştii cu ce bestie ai de-a face.
Belle!
Belle, vine Crăiasa Zăpezii!
Belle!
Uită-te la mine, nu în oglindă! Uită-te la mine! Trebuie să plecăm.
- Nu, dă-mi drumul! - Nu ştii ce faci!
Dă-mi drumul, te rog!
- Dă-mi drumul! - Suntem în magazin.
- Ne-am întors acasă. - Nu!
- S-a terminat! - Nu, erai afară!
- Ţi-am poruncit să stai afară. - Mi-ai poruncit să stau de pază.
Am simţit-o că vine şi am venit după tine. La timp, se pare!
Te-am rănit!
- Îmi pare rău, Rumple! - Nu-i nimic.
Când am găsit oglinda aia, m-a cuprins un fel de vrajă.
Mi-a vorbit şi m-a făcut să cred lucruri oribile!
Mi-a zis că pumnalul pe care mi l-ai dat e fals.
Te asigur că nimic din ce-a zis oglinda e adevărat.
Era pătrunsă de cea mai neagră magie. Ştiu că nu mi-ai face niciodată rău.
Dar am făcut-o, nu ţi-am spus ceva oribil.
Din cauza mea lipseşte Anna.
N-am vrut să ştie nimeni,
înainte să îndrept lucrurile şi s-o salvez pe Anna.
Dar n-am reuşit. Am dat greş.
N-am reuşit decât să abuzez de pumnal şi să profit de tine!
Dragostea mea.
Nu ştiu dacă mai merit să fiu cu tine!
Nu! Ai făcut cum ai crezut de cuviinţă.
- Mă ierţi? - Bineînţeles că te iert.
- Mulţumesc că mi-ai spus. - Şi eu, pentru înţelegere.
Nu trebuia să ţin secrete faţă de tine!
Mai ales că ştiu că tu n-ai ţine secrete faţă de mine.
Te iubesc, Rumple!
Şi eu!
- Tată, credeam că dormi. - Nu, nu dorm de câteva zile.
Cum aş putea să dorm când ai plecat fără să-ţi iei măcar adio?
Ai găsit ce căutai?
Nu, aveai dreptate. Trebuia să las lucrurile cum erau.
- Călătoria a fost o greşeală. - Nu, eu am greşit, Belle.
Am păstrat un secret faţă de tine.
Ştiu ce s-a întâmplat când au atacat căpcăunii.
- Poftim? - N-am vrut să-ţi adâncesc suferinţa.
Când au atacat căpcăunii biblioteca unde eraţi voi, gărzile au auzit gălăgia.
Au dat buzna şi au văzut că voiau să vă atace, dar mama ta a...
S-a pus în calea lor, ca să te apere.
Le-a distras atenţia, până te-au dus gărzile la adăpost,
dar, când s-au întors s-o salveze...
Era prea târziu.
- S-a sacrificat pentru mine. - Te-a iubit foarte mult.
Ca şi mine. Mă bucur nespus că te-ai întors.
Nu ştiu ce mă făceam dacă te ucideau căpcăunii pe drum.
Au ajuns până aici?
Războiul nu merge bine,
dar nu-ţi bate capul cu asta. Avem soldaţi care să lupte.
Dar soldaţii n-au nicio şansă, pot doar să le îngreuneze înaintarea!
Avem nevoie de cineva care să-i oprească pentru totdeauna!
Cine ar putea să-i oprească?
În timpul călătoriei, am citit ceva.
Există un vrăjitor.
Un vrăjitor foarte puternic, care s-ar putea să ne ajute.
- Numele lui e... - Ştiu cine e!
Dar nu îndrăznesc să-i rostesc numele. Crede-mă, Belle, dacă o facem...
Ştiu, magia cere sacrificii.
Dar moartea mamei m-a învăţat
că uneori un erou trebuie să sacrifice totul ca să-i salveze pe cei dragi!
Fac orice ca să salvez regatul!
Pot fi un erou, exact ca mama!
Dacă pentru asta trebuie să-l invoc pe Rumplestiltskin,
atunci asta voi face.
Mă tem că avem o problemă, drăguţă.
- Ţi-am văzut oglinda astăzi. - E impresionantă, nu-i aşa?
Nu ştiam că soţia ta va fi aşa uşor de influenţat.
Ai grijă!
Nu ştiu când vrei s-o foloseşti,
dar n-am să-ţi permit să-i răneşti pe cei la care ţin.
N-am să-ţi permit să-mi dejoci planurile, fiindcă ai devenit deodată sentimental.
- Te avertizez o singură dată! - Eu, nici atât.
Nu promit că am să cruţ sau nu pe cineva.
Apropo, te-ai înşelat.
Că îţi trebuie un atu ca să obţii ce vrei?
Nu, că nu am un atu. Am.
- De unde o ai? - Nu-i important.
Dar acum, că ştiu ce pui la cale, putem sta de vorbă.
Poate vrei să-ţi revizuieşti comportamentul,
căci mă îndoiesc că ţi-ar plăcea să devii broderie pe această pălărie.
Se pare că tocmai ţi-ai pierdut atuul, drăguţă.
Anna, e timpul să te trezeşti.
- Ce... Unde sunt? - Unde ţi-e locul.
Nu mă poţi încuia aici! Elsa n-o să fie de acord!
- Nici când o să afle ce plănuiai? - Ce?
Plănuiai să foloseşti asta, ca să-i iei puterile.
- Nu de asta o aveam! - Zău?
- De ce nu i-ai spus Elsei de ea? - N-am ştiu cum să-i spun adevărul.
Am găsit-o la un bărbat căutat de părinţii noştri.
S-au dus la el să caute o cale să-i ia puterile speciale ale Elsei.
- Şi tu le calci pe urme. - N-aş fi folosit-o pe ea!
Nu voiam s-o folosesc deloc până nu m-ai atacat tu!
Trolii de piatră mi-au spus ce ascunzi. Că tu şi mama aţi mai avut o soră.
Trolii de piatră ar trebui să-şi ţină gura!
Dar e adevărat! Ce-a păţit?
Unele secrete e mai bine să rămână îngropate.
Nu înţeleg! Ce vrei?
Ce-am vrut întotdeauna.
O familie care să mă iubească aşa cum sunt.
Pentru o clipă, am crezut că noi trei am putea fi acea familie.
Tu, eu şi Elsa!
Dar mi-ai arătat că planul ăla n-ar merge niciodată!
N-ai nimic în comun cu mine şi Elsa. Eşti în plus.
Acum trebuie să găsesc pe altcineva care să-ţi ia locul.
- Crăiasa Zăpezii e mătuşa ta? - Aşa scrie în cartea asta din bibliotecă.
O cheamă Ingrid. Nici nu ştiam că mama are surori.
Sunt la fel de uimită.
Mai stai un pic prin oraş şi vei afla că mai toţi sunt înrudiţi.
Cartea asta prezintă genealogia din Arendelle de generaţii întregi.
Asta-i Gerda, mama mea, iar asta e Helga, cealaltă mătuşă.
Să fiu al naibii, Swan! Semeni leit cu ea.
Poate de asta e aşa obsedată de tine şi îţi păstrează lucrurile din copilărie.
A venit în lumea asta pentru blonde?
- Mai sunt o groază de blonde. - Mie-mi spui?
Nu căuta o blondă, căuta Salvatoarea!
- Ce? - Scrie în pergament.
E o profeţie: "Numele Salvatoarei e Emma."
- Ştia? - Înaintea ta. Ştia că eşti puternică.
- De ce mă vrea pe mine? - Scrie aici.
- "Salvatoarea va deveni sora lui Ingrid." - Cum adică?
Mama şi cealaltă soră au murit.
Cred că Ingrid crede în profeţia asta.
- Cred că vrea să le înlocuiască. - Elsa.
- Da? - Îmi pare nespus de rău!
- Pentru? - Ţi-am ascuns ceva.
O cunosc pe Anna. M-a ajutat cândva, dar, când a venit rândul meu s-o ajut,
am dezamăgit-o şi a fost capturată de Crăiasa Zăpezii.
- Unde s-a întâmplat? Când? - În Arendelle.
Cu mult, mult timp în urmă. N-am idee unde e acum.
Mă tem însă că avem o problemă mai urgentă.
Crăiasa Zăpezii are o oglindă
pătrunsă de o magie groaznică, ce poate face mari grozăvii.
- O oglindă? Hai s-o spargem. - Nu-i aşa simplu.
Rumple mi-a spus că face parte dintr-o vrajă teribilă.
Vraja Ochiului Vrăjbit!
Dacă o aruncă asupra celor din oraş, ne vom întoarce unul împotriva celuilalt.
Să fiu al naibii! Oraşul se va distruge singur.
- Şi nu mai rămâne nimeni. - Cu excepţia noastră.
- De ce crezi că vă va cruţa? - Cartea asta ne-a lămurit.
Vrea să fim doar noi trei.
Familia ei perfectă.