Din episoadele precedente...
În curând voi avea ce-mi doresc. O familie care să mă iubească.
Uneori, obiectele obişnuite ajung să aibă propria lor magie.
Sunt gata să facem târgul. Îmi vreau panglicile.
Nu vreau nimic de la tine.
Vrei de fapt ce vor toţi cei răi. Vrei totul.
Fiecare Întunecat a încercat, dar toţi au dat greş.
Nu vei aduna niciodată putere să faci ce vrei.
Ba da, dar tu nu vei apuca să mă vezi.
Dacă vrei s-o salvezi pe Marian, trebuie să uiţi de mine.
- Plănuiai să-i iei puterile magice. - Nu de asta o aveam!
Familia de care vorbeşti poate că te iubeşte...
Staţi! Nu vreau să vă rănesc!
- ...dar se şi teme de tine. - Dă-mi drumul!
- Ai găsit-o? - Nu, am căutat-o pretutindeni.
Nu vrea să fie găsită.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
CU MULT TIMP ÎN URMĂ ÎN ARENDELLE...
PĂDUREA FERMECATĂ
Ştiu cine eşti, dar n-am cum să te ajut.
Bineînţeles că nu! Eşti doar un aghiotant gârbovit.
Vreau să vorbesc cu cel pentru care lucrezi.
Mulţi vor să vorbească cu Vrăjitorul, dar el vorbeşte doar prin Ucenicul lui.
Atunci spune-i că vreau să fac un târg.
Vrăjitorul nu cade la înţelegeri,
mai ales cu cei care au căzut pradă întunericului, ca tine.
Cred că va face o mică excepţie când va afla că am pălăria lui.
Habar n-ai cu ce forţe ai de-a face!
- Spune-mi unde e! - Nu.
Credeai că sunt nebună s-o aduc cu mine?
Pălăria e ascunsă departe.
Dacă nu-mi dă ce vreau,
n-o s-o mai vadă niciodată.
- Şi ce anume vrei? - Fericire.
O fericire cum n-am mai cunoscut de mult,
de când eram copilă şi alergam cu surorile mele după un zmeu.
Dragostea noastră ne făcea puternice, până n-a mai fost aşa.
Surorile mele n-au acceptat cine sunt, fiindcă erau obişnuite.
Vreau două surori noi, cu puteri magice, ca ale mele.
Nepoata mea, Elsa, e una dintre ele, dar avem nevoie de o a treia soră.
O potrivire perfectă.
O asemenea potrivire va fi extrem de greu de găsit.
- S-ar putea să dureze. - Spune-i Vrăjitorului că sunt răbdătoare.
Sunt dispusă să aştept cât e nevoie ca să găsesc sora perfectă.
ÎN PREZENT
Bun, gata. Calmează-te.
- Mamă? - Ce cauţi aici, Henry?
Te-am căutat toată noaptea. Toţi te caută.
Le-am zis să nu mă caute. Nu-mi pot controla momentan puterile.
Nu-ţi face griji în privinţa mea. Am să rezolv problema, dar până atunci...
- ...trebuie să pleci. - Nu!
Crezi tot timpul că-ţi rezolvi problemele dacă ne respingi, dar nu-i aşa.
- Te pot ajuta. - Aşteaptă, Henry. Eu...
Henry!
Eşti teafăr, Henry?
Eşti teafăr?
- Da, n-am nimic. - Te-ai tăiat? Ce-am făcut?
- N-am nimic. - Îmi pare rău! Îmi pare nespus de rău!
- Mamă. - Opreşte-te! Nu te apropia, te rog!
Te iubesc, dar trebuie să pleci! Pleacă!
Ştiu cum e să-i vezi teama din priviri.
Eşti într-adevăr dezlănţuită.
Mie n-ai cum să-mi faci rău.
Nici n-ai de ce, sunt de partea ta.
- Lasă-mă naibii în pace! - Poţi să fugi, dar n-o să te ajute.
O să se termine doar când ai să accepţi cine eşti.
Ca să îi rănesc pe cei dragi? Nu, mulţumesc.
Bună dimineaţa!
Ia te uită cine s-a trezit în sfârşit.
Îmi cer scuze, dar n-am mai "dormit" aşa bine
de foarte mult timp.
Ce-ar fi să mergem în tabăra mea şi să mă laşi să-ţi gătesc micul dejun?
Sunt minunat, dar ştim amândoi că nu putem.
Da, probabil ai dreptate. Micului John îi cam place bârfa.
Iată-l! Zâmbetul tău de satisfacţie atât de greu de surprins.
Îl văd de fiecare dată când închid ochii.
Oare de ce n-am făcut asta acum câteva decenii?
Cred că sufereai de inimă frântă şi puţin dispreţ de sine,
iar eu eram doar un beţiv tatuat dintr-o cârciumă.
Cu care Clopoţica a zis că mi-e sortit să fiu.
Trebuia s-o ascult pe zâna aia bleagă.
Altfel ar fi stat lucrurile dacă te alegeam pe tine în locul...
Ei bine, în locul răului.
Ai făcut greşeli şi acum te revanşezi.
Sau fac şi mai multe greşeli.
- Eşti căsătorit. - Ştiu.
Chiar dacă n-ar exista Marian, sunt sigură că s-ar sfârşi prost.
De ce eşti atât de pesimistă?
Şi tu ai fi dacă ai şti ce ştiu eu.
- Ai mai văzut cartea asta? - Nu.
E o carte fermecată de poveşti în care apărem toţi.
Aici sunt eu, când te-am lăsat la cârciumă.
- De unde a apărut? - Nu ştiu.
A apărut pur şi simplu, când avea nevoie Henry de ea.
E plină de poveşti despre eroi şi ticăloşi.
Ghici în ce categorie sunt eu.
Cartea asta descrie trecutul. Nu mai eşti Regina cea Rea.
Autorul consideră că cei răi n-ar trebui să aibă un final fericit.
Chiar dacă se schimbă, chiar dacă fac lucruri bune!
Arată-mi-l! Aş fi încântat să avem o discuţie.
Aş vrea să fie aşa simplu, dar nu ştiu unde e, cine e
sau dacă e un el sau o ea.
L-am căutat pretutindeni, dar n-am aflat nimic.
Lasă-mă să te ajut, Regina.
Nu ai cu ce.
Povestea asta n-o să se mai repete şi ştii de ce.
Ştiu şi sunt de acord.
Dar, dacă nu ieşim din camera asta,
se poate considera tot prima oară, nu?
Ai crede că o maşinărie galbenă şi cu roţi e uşor de găsit.
Poate că nu vrea s-o găsim, din moment ce asta ne-a spus.
Vestea bună e că zidul de gheaţă o ţine în oraş.
Cu cât se izolează mai mult, va fi mai rău.
- Magia ei va fi tot mai instabilă. - Elsa are dreptate!
- Ar trebui s-o căutăm în continuare! - Nu-i vina ta, crede-mă!
O vom găsi, dar am căutat-o toată noaptea. Suntem extenuaţi.
Mâncăm, ne odihnim şi mergem iar s-o căutăm.
- Bine? - Bine.
Nu trebuie s-o mai căutaţi.
- Henry! - Credeam că dormi.
- Aşa ţi-am zis. - Ce-ai păţit?
Am ieşit pe furiş. Îmi pare rău, dar am găsit-o.
- Cum se simte? - E teafără?
E în pădure. Credeam că pot s-o calmez, dar mai rău am făcut.
Hai să-ţi tratez rănile.
Nu-i a bună. Henry era singurul care ar fi putut-o calma.
Când nu-ţi poţi controla puterile, eşti confuz
şi nu vrei să fii lângă cei dragi.
Minunat! Să-l trimitem pe Hapciu după ea?
Sau pe Voiosul? Pe care pitic îl dispreţuieşte?
Eram îngrozită c-o voi răni pe Anna, până mi-am dat seama
că nu poţi fugi de cei dragi, fiindcă sunt singurii care te pot ajuta.
Grăbiţi-vă, vreau să fie gata până vine Anna. Fondue de ciocolată acolo.
Ciocolată pane, pâine cu ciocolată şi îngheţată de ciocolată.
Îngheţata mă dă de gol? Să scăpăm de ea?
- Nu intra încă, Anna! N-am terminat! - Mă tem că Anna n-o să vină la cină.
S-a întâmplat ceva groaznic. Lasă-ne singure.
Terminăm mai târziu.
- Ce-i? - Va fi greu să înţelegi,
dar Anna n-a fost sinceră cu tine.
A adus ceva din Ţinutul Negurilor. A găsit ce căutau părinţii tăi.
- Ce? - O pălărie fermecată.
Care să-ţi ia puterile, să te vindece de ceea ce te face deosebită.
De aceea au plecat.
De ce nu mi-a spus?
Fiindcă plănuia s-o folosească pe tine.
- Nu-i adevărat! - A încercat-o deja pe mine.
Din fericire, am oprit-o. Îşi aşteaptă pedeapsa în temniţă.
- Trebuie să fie o neînţelegere! - A zis că sunt un monstru!
A spus foarte limpede ce părere are despre puterile noastre!
E sora mea şi m-a sprijinit mereu.
Şi eu credeam la fel despre sora mea, mama ta,
înainte să mă închidă în urna aia.
Mama mea te-a închis acolo?
De ce nu mi-ai spus?
Aveai amintiri frumoase despre ea. N-am vrut să le distrug
şi speram că Anna va fi diferită.
Dar e exact ca mama ta. Nu va accepta niciodată cine eşti.
Îmi pare rău! Consider că meriţi să ştii adevărul.
Te simţi bine?
- Aş vrea să rămân singură, te rog. - Bineînţeles.
Voi fi prin apropiere dacă ai nevoie de mine.
Dacă încerci să te ascunzi de mine, nu prea reuşeşti, dră Swan!
Nu mă ascund de tine, mă ascund de ceilalţi.
Da, mi-a spus Belle. A stat cu Neal toată noaptea.
Cât mă căutau ai mei, ştiu.
Magia mea îi răneşte pe cei dragi. Ajută-mă s-o controlez.
De ce crezi că eu sunt cel mai indicat?
Fiindcă l-am rănit pe Henry.
- Poftim? - E teafăr, dar a avut noroc.
Doar tu poţi fi în preajma mea. Ajută-mă înainte să rănesc pe altcineva.
- Te pot ajuta într-un singur fel. - Bine, fă-o!
- Nu ştii încă cum. - Nu-mi pasă!
Fiul meu suferă din cauza mea. Ajută-mă!
Aceasta e o vrajă veche.
Are rolul de a absorbi magia de la cei dispuşi s-o dea,
dar efectul e permanent.
- Mi-aş pierde puterile? Aş fi... - Obişnuită.
Dar magia ta nu i-ar mai răni pe cei dragi
şi ai putea să-ţi îmbrăţişezi fiul.
- Fă-o! - Nu e o vrajă simplă.
Vraja nu o să-ţi facă rău, dar va distruge un cartier întreg.
Ar schimba în rău peisajul de la Bunicuţa, nu crezi?
- Să mergem în pădure! - Cum vrei.
Cred că ştiu unde am putea merge.
Uite.
Aici este un conac părăsit.
Aşteaptă-mă aici la asfinţit. Voi pregăti ceea ce trebuie.
Mulţumesc, Gold. Nu spune nimănui că m-ai văzut.
Nu-ţi face probleme, drăguţă. Va fi secretul nostru.
Vreau s-o văd pe sora mea, imediat!
Elsa, credeam că n-ai să mă găseşti!
- Mătuşa noastră m-a închis aici. - Fiindcă ai încercat s-o ataci!
Nu, Elsa, nu crede tot ce-ţi spune!
A minţit despre trecut şi minte despre mine!
Ai aflat ce căutau părinţii şi nu mi-ai spus?
- Aşteptam momentul potrivit. - M-ai minţit.
Ai păstrat obiectul ăla magic, pălăria aia, care mi-ar lua puterile!
- Da, dar nu ţi-aş face niciodată rău. - Ajunge!
Lăsaţi-mă singură! Imediat!
Crede-mă, te implor!
Bineînţeles că te cred. Îmi pare rău, Anna.
A fost un şiretlic? Ce bine!
Voiam să creadă că ţin partea lui Ingrid. Iartă-mă!
Nu-ţi cere iertare! Ai fost grozavă! Te-am crezut şi am fost distrusă!
- Uite, l-am recuperat de la temnicer. - Mulţumesc.
Când mi l-au luat, am simţit că mi te-au luat pe tine.
- N-am să-l mai dau niciodată de la gât. - Să sperăm că nu mai ajungi în temniţă.
Apropo de asta, mă tem de ce va face Ingrid.
E înspăimântătoare!
- Puternică, isteaţă şi înspăimântătoare. - Ai mai zis.
- Sper că ai un plan. - Am unul sau mai degrabă jumătate.
Te scot de aici, fur urna şi apoi o închidem înapoi în ea.
Pare un plan complet.
Nu ştiu însă unde o ascunde şi palatul e imens.
Nu-ţi face griji. Am crescut alergând prin palat.
Ştiu fiecare colţişor.
- Cum se simte? - I-am dat gheaţă pe-o săptămână.
- O să-i vindece vânătăile. - Nu, cum se simte?
E supărat. Am încercat să-i explic
că magia Emmei e influenţată de emoţii, ca şi a mea.
L-a rănit, fiindcă se străduia să nu-l rănească.
- Pare complicat când explic. - Nu, ai dreptate.
Unde-i Henry? E teafăr?
N-are nimic. Te-am sunat toată noaptea.
Îmi pare rău că nu vin de fiecare dată când mă chemi!
Ţi-am adus însă poţiunea de localizare.
Data viitoare ai face bine să-mi mulţumeşti.
- Pot să-mi văd fiul acum? - Încheie-te la cămaşă mai întâi.
Am plecat în grabă de acasă.
Cum funcţionează poţiunea de localizare?
O turnăm peste ceva de-al Emmei.
Ceva... ceva de genul ăsta.
Ea e.
- Eu sunt. A ajuns Henry acasă? - Da. N-a păţit nimic.
Îmi pare rău pentru ieri, Emma.
Nu vreau să crezi că ne este teamă de tine.
- Nu-ţi face griji, nu contează. - Ba contează!
O să se termine curând.
Voiam să vă spun că sunt bine şi am găsit o soluţie.
Emma... Aşteaptă!
Ce-a zis?
Că o să scape pentru totdeauna de puterile ei magice.
- Cum? - A zis că o să se termine curând.
Că abia aşteaptă să vină acasă să bea o ciocolată cu scorţişoară.
A zis cum?
Dacă e vorba de o vrajă sau un obiect fermecat?
Contează? Nu asta-i problema.
Nu, ai dreptate. Oare a încercat să mă sune?
La naiba! Mi-am lăsat telefonul de vorbit în camionetă.
I se spune "telefon".
Ce nume nepotrivit. Vin imediat.
Emma, sunt Killian. Sună-mă
dacă vrei să mai ajungi vreodată acasă pentru ciocolată cu scorţişoară.
Fir-ar să fie, Swan! Sper că nu te-ai încrezut în Gold.
- E prăfuit aici. - Mă mir că te deranjează.
Oi fi dormit eu într-un hambar, dar era foarte curat.
N-am mai fost în aripa asta.
De ce crezi că a ascuns urna aici?
Mi s-a spus să nu intru în aripa de est, fiindcă se dărâmă şi e periculos.
- Nu m-am putut abţine. - Desigur.
Nu mi s-a părut periculos, doar părăsit.
Mama voia probabil să uite de amintirile dureroase cu surorile ei.
Cei de viţă nobilă iau măsuri extreme să-şi ignore problemele.
Ce cauţi aici? Trebuia să stai de pază!
Dacă o vezi pe Ingrid, foloseşte semnalul secret.
Avem un semnal secret?
Cred că "Fugiţi!" merge de minune.
Ce-i, Elsa? S-a întâmplat ceva?
Mă gândeam la cum era când mama şi Ingrid erau mici.
Oare ce s-a întâmplat de s-au întors una împotriva celeilalte?
Cunoscând-o pe Ingrid, nu mă mir că s-a sfârşit prost.
Nu-ţi face griji, e în trecut! Nouă nu ni se va întâmpla niciodată!
Să continuăm căutarea.
Trebuie să găsim ur... Hans!
E... E... îngheţat.
Cred că am uitat să-ţi spun tot ce s-a întâmplat cât ai lipsit.
Ingrid l-a îngheţat?
E singurul lucru bun pe care l-a făcut de când a ieşit din urnă.
Uite şi urna.
E mai mică decât mi-am închipuit. Probabil nu a fost foarte confortabil.
O să trebuiască să se obişnuiască, fiindcă intră la loc.
Ai avut un motiv să vii aici?
Din câte îmi amintesc,
ţi-am spus deja ce să faci să te eliberezi de puterea pumnalului.
Nu mai am ce să-ţi ofer.
Sau poate îţi place să mă priveşti.
Nu fac nimic fără un motiv bun
şi a-ţi vedea mintea mârşavă la treabă nu intră în această categorie.
Mârşavă?
Zise cel care i-a trădat pe toţi din Storybrooke.
N-am trădat pe nimeni. Nu încă, cel puţin.
Ai uitat că mi-ai dat panglicile? Ai uitat ce pot face?
Nu uit multe, drăguţă.
Dacă vrei să pui o panglică pe Emma Swan, vei fi dezamăgită.
I-am găsit un alt scop, acum, că nu-şi poate controla puterile.
Crezi că poţi să mi-o iei?
- Ce-ai făcut? - Priveşte în jos.
Îţi aminteşti urna în care te-a închis sora ta?
Avea puterea să-ţi limiteze puterile.
Elsa a distrus urna.
Curios lucru la magie, dar nu poate fi distrusă complet.
Ia altă formă, dar supravieţuieşte.
Am fost în hambarul unde a fost distrusă urna
şi am adunat resturile fir cu fir.
A fost un proces migălos, dar, sincer să fiu, a meritat.
Când voi scăpa de aici,
vei plăti cu vârf şi îndesat!
Nu-ţi face griji, praful nu ţine mult.
Am nevoie de puţin timp să obţin ce vreau.
Nu trebuie să-i trădez pe toţi din Storybrooke,
ci doar pe tine
şi pe Emma Swan, din păcate.
Ia laba, ăsta-i prânzul şi cina.
Scuze, amice, dar trebuie să aflu ceva.
Vreau să fii treaz precum Călugărul Tuck duminica.
Nu cred că ţinea cont de duminici.
- Ce e? - Regina are nevoie de ajutorul nostru.
- E vorba de cartea asta. - Nu ştiam că te pasionează lectura.
- Nu-i a mea, am furat-o. - Aşa mai vii de acasă.
Ce-i aşa important la ea?
Cine a scris-o i-a dat puteri magice, care i-ar putea schimba viitorul Reginei.
Trebuie să aflăm cine a scris-o.
Informaţii despre scriitorul unei cărţi fermecate.
- Cred că am o idee. - Minunat!
Dar dă-mi prânzul şi cina.
Nu eşti în oraş de când sunt eu. Nu a fost mereu magic.
Când a început să fie, a început de la turnul cu ceas.
De 28 de ani, limbile ceasului nu s-au mişcat.
Timpul stătea pe loc.
- Într-o zi însă au început să se mişte. - Mă tem că m-ai pierdut, Will.
Cunosc importanţa ceasului magic, dar ce legătură are cu cartea?
Ştii ce e sub turnul ăla magic?
- Nu. - O bibliotecă.
Mereu mi-a plăcut poza aia.
- Emma are ochii tăi. - Şi zâmbetul tău.
- Ştii când ai făcut-o? - Cum să uit?
Am făcut-o după ce Emma ne-a ajutat să-l înfrângem pe...
- ...Pan? Sau pe Anton, Uriaşul? - Pe Cora.
L-am invitat şi pe Voios?
E uşor să le uiţi numărul. A salvat de multe ori oraşul.
Şi eu îmi fac griji pentru ea, dar Emma e tare.
O să fie bine.
Dacă face o greşeală din vina noastră?
N-ar trebui s-o convingem să nu renunţe la puterile ei magice?
E alegerea ei, nu a noastră. Ştie că o vom susţine, orice ar fi.
Dacă vrea să renunţe la ele, poate că nu-i aşa rău.
Dar asta-i ea, Salvatoarea.
S-a născut să fie o eroină. N-ar trebui să accepte cine e?
Dacă Crăiasa Zăpezii o vrea pentru puterile ei,
poate că e eroic să scape de ele.
Îţi aminteşti când s-a născut?
Am pus-o în dulapul magic, ca să-i oferim cea mai bună şansă.
Poate că singura ei şansă acum e...
...să fie normală.
Să ne furişăm. Ingrid ar putea avea ochi şi urechi peste tot.
Nu la propriu, că ar fi scârbos şi neigienic.
Dar are schelete în dulap, fiindcă l-am găsit pe Hans
şi corpul lui are un schelet.
A fost cât pe ce! Să mergem!
Nu te mişti. Elsa?
E adevărat ce-a zis Ingrid?
Că părinţii s-au dus să găsească ceva să-mi ia puterile?
Da.
Îmi pare rău, Elsa. Trebuia să-ţi zic imediat,
dar n-am ştiut cum.
Nu-i condamn.
Când lumea se uită la acest tablou, vede un rege şi o regină,
dar eu îi văd pe mama şi pe tata.
Erau oameni şi au făcut greşeli.
Dacă te-ar vedea acum, nu ţi-ar cere să renunţi la o parte din tine.
Dar nu sunt aici şi nu vom şti niciodată.
Puterile tale te fac deosebită
şi n-aş vrea să fii altfel.
Am mai intrat o dată.
Va fi probabil mai uşor când nu sunt beat şi pocnit.
E un butuc cu şase cilindri.
Nu-i uşor de deschis, dar cu puţin noroc
şi cu talentul bătrânului Will Scarlet...
E deschis până la ora 22:00.
- Foarte generoşi. - Într-adevăr.
Pot să mă prefac că citesc despre Wolverine
sau am putea vorbi despre ce s-a întâmplat cu Emma.
N-avem ce vorbi.
Pot să mă uit la rană?
Nu că nu aş avea încredere în diagnosticul Femeii-Gheaţă.
Bine.
- Doare? - Puţin.
Gata, nu mai ai nimic.
Trebuie să fie plăcut să ai puteri magice şi să fii util.
- Ce vrei să spui? - M-am dus în pădure s-o ajut,
dar n-am putut face nimic, fiindcă sunt obişnuit.
Henry.
Toţi avem darurile noastre.
Tu ai o inimă încrezătoare. Tu ne-ai unit pe toţi.
Nu te gândi că eşti obişnuit, chiar dacă nu ai puteri magice.
Gheare sau pantaloni scurţi mov.
Nu-ţi face griji pentru Emma. E o eroină şi ştim amândoi...
...că eroii câştigă întotdeauna.
Unde eşti, Crocodilule?
Emma. Nu, nu, nu!
Swan, tot eu sunt. Ascultă-mă cu atenţie.
Ştiu c-ai venit la Gold, am văzut ce-ai făcut.
Dacă ţi-a promis să te scape de puteri, nu-l asculta!
Nu vrea să te ajute, ci să-ţi absoarbă puterile într-o pălărie afurisită
şi te va absorbi şi pe tine!
Nu ştiu ce plănuieşte, dar ştiu că o minte pe Belle.
Pumnalul pe care i l-a dat e făcătură. Ştiu toate astea, fiindcă...
Fiindcă mă tem că te-am minţit şi eu.
Gold m-a şantajat să-l ajut. Ştia...
Ştia că aş face orice să fiu cu tine şi a profitat de asta.
Voiam să fiu mai bun pentru tine, Swan,
dar am dat greş.
Şi acum s-ar putea să te pierd.
Îmi pare rău.
Sper că nu mă vei ierta niciodată, fiindcă ar însemna c-ai primit mesajul.
La revedere!
Doarme liniştit. Deşi cred ar trebui să angajezi gărzi noi.
E o idee bună.
- Eşti sigură că te vei descurca? - Da, nu-i aşa rău precum pare.
E umezeală, întuneric şi sunt şoareci,
care sunt simpatici când nu ţi se urcă pe picioare, dar am pantofi.
- Promit că mă voi descurca. - Promit că nu vei sta mult aici.
Cum mă întorc la palat, îi zic lui Ingrid că te exilez
şi să ducă ea pedeapsa la îndeplinire.
Când vine aici, o voi surprinde cu urna.
Şi nu va fi plăcut surprinsă, ci mai degrabă îngrozită.
Dacă ceva merge prost? Ar trebui să vin şi eu.
Nu, stai cat mai departe posibil. Nu vrei să ajungi în urnă din greşeală.
Nu-ţi face griji, te rog. Îţi promit că va fi bine.
- Surpriză! Cum a fost? - Eu aş fi procedat diferit.
Mă tem că nu vei avea ocazia.
Speram că Elsa îmi va crede minciunile, dar m-am pregătit în caz că nu mă crede.
Nu ne vei învrăjbi niciodată una împotriva celeilalte!
Niciodată? E cam mult spus.
- Emma. - Nu te apropia!
Întoarce-te din drum şi du-te acasă. Eşti în mare pericol.
Tu vorbeşti? Dă-te din calea mea!
Fata mea dragă, nu de mine ar trebui să te temi, ci de Rumplestiltskin.
- Promisiunea lui e o minciună! - De unde ştii că mi-a promis ceva?
Deci aveam dreptate. Să n-ai încredere în el, Emma!
Nu face favoruri, decât dacă îl avantajează!
Nu-i pasă de tine! Te-ar ucide ca să obţină ce vrea!
Ştii ce cred? Am să mă duc tocmai fiindcă vrei să mă opreşti!
Nu te las!
- Nu-mi vei face rău, ai nevoie de mine! - Nu te duce!
Ce... Nu eşti aici!
Dacă aş putea, aş fi. Încerc să te protejez şi ăsta-i adevărul!
Nu-mi pasă ce spui!
Cum se simte Henry?
Citeşte benzi desenate şi refuză să se culce, deci e bine.
Sau cel puţin aşa pretinde.
Apropo, mulţumesc pentru mai devreme.
Are suficiente probleme şi fără să-şi mai bată capul şi cu ale mele.
Prin probleme, te referi la Robin Hood? V-aţi...
N-are de ce să-ţi fie ruşine!
Ştiu că n-am de ce, dar îmi este!
- S-a întâmplat ceva? - Ce cauţi aici?
N-ar trebui s-o caute cineva pe Emma?
N-ai aflat? A sunat şi ne-a zis că a găsit o cale să scape de magie.
Să scape de magie? Şi sunteţi de acord?
O susţinem orice ar fi.
Nu e vorba de o pereche de pantofi vechi!
- Spuneţi-mi că glumiţi! - Poate că pare drastic,
dar numai aşa va fi sigură că nu va mai răni pe nimeni.
E cea mai proastă idee a voastră
şi aţi angajat-o ca dădacă pe Vrăjitoarea cea Rea.
Credem că e o idee bună. Ar putea fi normală.
Permiteţi-mi să vă întreb ceva.
- Ştiţi ce regret cel mai mult? - Multele vieţi pe care le-ai distrus?
Că nu l-am sprijinit pe Henry când şi-a dat seama că e deosebit.
Voi ar trebui să ştiţi cel mai bine,
fiindcă voi i-aţi dat cartea aia de poveşti!
I-a arătat o lume cu totul nouă...
...dar îmi era teamă că-l voi pierde.
Am încercat să-l conving că e nebun...
...că ar fi mai bine să fie normal.
- Din fericire, nu m-a ascultat. - Regina are dreptate!
David, căutăm explicaţii şi ştii bine asta!
- Magia o face deosebită. - Ştiu.
Atunci hai după ea.
Regina, poţiunea ta de localizare....
A dispărut!
Unde-i Elsa?
Îmi pare rău, dar Elsa nu te va mai salva.
Nu o cunoşti şi nu mă cunoşti!
Ba o cunosc, semănăm mult. Amândouă am avut familii,
dar am crescut în palatul ăsta izolate şi singure.
Îmi plăcea să mă duc în bibliotecă şi să mă pierd într-o carte bună.
Preferata mea era o legendă scandinavă Oglinda Vrajbei. Poate ai citit-o.
Bineînţeles. Am citit toate cărţile.
Zi-mi ce-ţi aminteşti.
Mi-ar veni mai uşor să-ţi spun dacă mi-ai da drumul!
Poate ar trebui să te ucid.
E despre un rege scandinav care îşi iubea foarte mult fiica.
Continuă.
Ca să vadă cât este de frumoasă,
i-a făcut o oglindă de ziua ei, dar ea a murit înainte s-o primească.
În loc să reflecte frumuseţea fetei, oglinda a reflectat durerea regelui.
Foarte bine! Ce s-a întâmplat apoi?
Am citit-o de mult, nu-mi amintesc toate detaliile.
Eu, da.
Era foarte îndurerat şi a hotărât ca regatul să-i împărtăşească durerea.
Ani la rând a adunat magie neagră
şi a folosit-o pe oglindă ca să arunce o vrajă asupra regatului.
I-a făcut pe supuşii lui să vadă ce-i mai rău în cei dragi
şi s-au întors unii împotriva altora, distrugându-se.
Ce legătură are cu situaţia noastră?
Ai fost în camera mea. Sunt sigură c-ai văzut oglinda.
Asta e doar o bucată din ea.
Ani la rând am privit în oglinda aia,
dar nu mi-a reflectat decât durere, ca în cazul regelui din poveste.
- Vrei să faci vraja aia? - Vraja Ochiului Vrăjbit?
Mi-ar trebui o viaţă să adun suficientă putere
ca să arunc o vrajă asupra unui întreg regat.
Din fericire, doar tu eşti ţinta mea.
DOUĂ APELURI PIERDUTE DE LA KILLIAN
- Sigur sunt urmele maşinii ei? - Da. Sigur a derapat aici.
A coborât din maşină şi apoi a urcat înapoi.
- Mai era cineva cu ea? - Nu, sunt doar urmele ei.
Urmele sunt încă noi, continuăm pe jos.
Nu putea ajunge prea departe.
Înainte să fim întrerupte, îmi spuneai de Robin Hood.
Nu prea am ce să-ţi zic.
N-o să se sfârşească bine, e povestea vieţii mele.
Forţele care conspiră împotriva mea sunt mai puternice decât mine.
De ce crezi asta? Uită-te la mine şi David.
Am înfruntat multe situaţii imposibile, adesea din cauza ta,
şi le-am depăşit întotdeauna. Ştii de ce? Fiindcă sperăm.
Primeşti bani de la Asociaţia Speranţa să spui chestia asta?
- Vorbesc serios! - Te cred, eşti o eroină!
Când ai nevoie de ajutor, apare ceva ca prin minune.
Când faci lucruri bune, universul are grijă de tine.
De aceea primesc ajutor.
Nu contează de ce. Dorinţele tale se împlinesc, ale mele, nu.
Refuz să cred că nu-ţi vei găsi fericirea.
Te-ai schimbat prea mult.
E adevărat că te culci cu un bărbat însurat, dar la fel am făcut şi eu.
- Am făcut lucruri mult mai rele. - Nu înseamnă că nu meriţi să fii iertată.
Meriţi o şansă să fii iertată, sunt convinsă!
Dacă faci bine ca să fii iertat, se mai cheamă că faci bine?
Poate că răul e înnăscut şi aşa sunt cu adevărat.
Regina, m-ai văzut crescând!
Ştii cât eram de egoistă şi de superficială în copilărie
şi ştii ce am făcut de atunci.
Mi-ai văzut la propriu inima şi ştii că nu-i pură!
Nu eşti doar rea, şi eu nu sunt doar bună. Nu e aşa simplu.
Cine ne decide soarta pare să creadă că e.
Tu eşti eroina şi eu sunt cea rea.
Dă-l încolo de liber arbitru!
Aşa scrie în carte şi amândouă ştim cum se termină.
Poate că da, dar poate că nu.
Poveştile tale s-au terminat rău, fiindcă ai făcut alegeri greşite,
dar acum faci alegerile corecte.
Poate că durează mai mult,
dar, dacă o ţii tot aşa, îţi vei găsi fericirea.
Chiar crezi?
Nu contează ce cred eu, important e să crezi tu.
E dată dracului!
Înţeleg de ce îţi place Regina cea Rea.
- Sunteţi încă împreună? - Nu contează.
Nu te judec, amice. Eu ţi-am spus să-ţi urmezi inima.
Vreau să fie fericită, chiar dacă crede că-i imposibil.
Stai puţin!
"Manual de reparaţii pentru Mercedes-Benz din 1988."
Fără supărare, dar cred că teoria ta cu biblioteca magică e eronată.
Nu vom găsi cartea de care avem nevoie alături de Pisica din pălărie.
- Ce caută pisica în pălărie? - Am văzut lucruri şi mai ciudate.
Asta nu era aici înainte!
- Ce anume? - Nu ştiu sigur.
- Extraordinar! - Ce-i?
Trebuie s-o sun pe Regina.
- Alo, cine e? - Sunt eu, Robin.
Am găsit ceva şi trebuie neapărat să-ţi arăt!
- Acum? Scuze, dar sunt în toiul... - Du-te, ne descurcăm.
- A găsit ceva. - Poate că mai există speranţă.
Dacă există, îţi rămân datoare.
Vin imediat.
Alo? Eşti aici, Gold?
Gold?
Gold!
Eşti acolo, Gold?
Nu-i nevoie să strigi, sunt aici.
Iartă-mă că nu mă apropii.
Se pare că puterile tale sunt tot mai instabile.
Da, am avut o noapte grea. Ce trebuie să fac?
Am aruncat deja vraja în camera aia.
Nu trebuie decât să intri.
- S-a întâmplat ceva? - Am...
- M-am întâlnit cu Crăiasa Zăpezii. - Zău?
Oarecum. Era o proiecţie sau o hologramă... Nu ştiu ce era.
Mi-a zis că încerci să-mi faci rău.
Bun, acum ştim cine nu vrea să scapi de puterile magice: ticăloasa.
Pare un motiv în plus, dar poate greşesc.
- Asta am spus şi eu. - Dar încă ai dubii.
- Mă condamni? - Nu.
- E sigur? Voi fi bine? - Orice magie implică riscuri.
Chiar şi magia folosită să absoarbă magia.
E alegerea ta şi, desigur, a fost ideea ta.
- Mă va opri să mai rănesc pe cineva? - Da, îţi jur.
- Tu ce-ai face? - N-aş intra acolo nici mort.
- De ce? - Fiindcă nu sunt ca tine, Emma.
Iau decizii greşite şi sunt egoist.
Dar l-ai căutat mult timp pe Neal, te-ai sacrificat să salvezi oraşul!
- Te-ai însurat cu Belle! - Şi am stricat tot ce-am făcut bine.
Neal e tot mort, oraşul este încă în pericol,
iar Belle, de bine, de rău, ştie cine sunt.
- Un bărbat care alege mereu puterea. - Ea crede că te poţi schimba.
Şi pentru asta o iubesc, dar mă tem că greşeşte.
Dar tu, Emma, nu trebuie să te schimbi...
...fiindcă faci mereu ceea ce trebuie.
Gold!
Mulţumesc.
Desigur. N-avem de ales.
Swan!
Ai grijă, Căpitane! Pământul e puţin denivelat aici.
Dă-te din calea mea, Crocodilule!
Nu te las să foloseşti pălăria aia pe Emma nici mort!
- Nu! - Moartea poate să aştepte.
Ce-ar fi ca, înainte să mori, să-ţi arăt personal
cum foloseşte pălăria pe ea însăşi?
- Nu! - Şi...
...nu conta pe faptul că ţi-a primit mesajul.
- Nu! - Detest să las lucrurile neterminate.
Nu-ţi face griji, ai să uiţi de ea cum ai uitat şi de Milah.
Câte secole ţi-a luat? Nu mai contează.
Poate te va face şi mai înverşunat.
Nu-mi spune că nu ţi-a lipsit gustul răzbunării.
E mama nepotului tău, Gold! Nu face asta!
Aş vrea să nu fie necesar, dar am nevoie de dra Swan.
Ştii cum e.
Emma! Emma!
Eşti bine? N-am găsit-o pe Ingrid şi eram foarte îngrijorată!
- Ar trebui să-ţi fiu recunoscătoare? - S-a terminat cu bine?
- Pari supărată. - Ce sunt toate astea?
Am vrut să-ţi fac o surpriză.
Sunt toate din ciocolată, deşi îngheţata s-a topit de mult.
- Pot să-ţi aduc alta dacă vrei. - Nu mă miră.
Să crezi că poţi să te revanşezi cu nişte mâncare şi bijuterii.
Să mă revanşez? Ce tot spui, Anna?
Mi-am amintit când am fost în aripa estică.
Cum m-ai ignorat atâţia ani şi m-ai lăsat singură ca pe o fantomă.
Glumeşti? Din cauza şiretlicului de mai devreme?
Dacă încerci să mi-o întorci, nu-i amuzant!
Vrei să ştii ce doare cel mai tare? M-ai lăsat să cred că-i vina mea!
Că am făcut ceva greşit!
Cum poţi să spui asta? Am jurat că nu vom ajunge aşa!
- Ce s-a întâmplat? - Mi-a venit mintea la cap.
Nu, Anna!
- Tu nu eşti aşa! - Ba mă tem că da.
- Ingrid, nu eşti... - În urnă? Nu!
Din fericire, am ocazia să-ţi arăt că sunt singura care te va înţelege.
Anna nu te va înţelege niciodată.
E aşa din cauza ta!
- Ai aruncat o vrajă asupra ei. - Da.
O vrajă care arată ce simte cu adevărat, deşi nu a recunoscut până acum.
Cele mai adânci şi mai profunde trăiri.
Nici nu vorbeai cu mine! "Pleacă, Anna!" "Pleacă, Anna!"
- Erai sora mea! - Sunt sora ta.
Anna, pune urna jos.
N-o să te asculte, Elsa, cum nu m-a ascultat nici mama ta.
O poţi opri doar dacă accepţi cine eşti cu adevărat!
- Foloseşte-ţi puterile asupra ei! - Nu! Nu renunţ la sora mea!
- Îngheaţ-o, Elsa! - Nu!
- Nu-mi rănesc sora! - Fă-o!
Fă ce vrei, dar nu uita că te iubesc!
- Stai puţin. Ce? - Nu!
- Elsa? Ce m-ai pus să fac? - Nesăbuito!
- E numai vina ta! - Las-o în pace!
Iată-l şi pe nobilul erou!
- Am mai văzut expresia asta. - Las-o în pace.
Până la urmă, toţi mă privesc ca pe un monstru!
Poate e timpul să accept asta şi chiar să devin un monstru.
Elsa.
Şi tu ai să accepţi într-o zi cine eşti cu adevărat
şi o vom găsi pe a treia soră, indiferent cât va dura.
Opreşte-te, Emma!
Elsa, ce naiba cauţi aici? Trebuie să pleci!
Îmi pare rău, dar nu te las să faci asta.
Puterile mele sunt instabile! Nu am de ales!
- Pleacă imediat! - Nu! Tu n-ai renunţat la mine,
deşi mai că ai îngheţat în peştera de gheaţă,
aşa că nici eu nu voi renunţa la tine!
Ştiu că e înfricoşător să-i răneşti pe cei dragi.
Am trăit cu teama asta toată viaţa.
Dar nu poţi renunţa la puterile tale, mai este o soluţie.
Ştiu că iubirea Annei te-a salvat şi mă bucur,
dar l-a mine n-a funcţionat iubirea lui Henry.
Asta e singura mea soluţie!
M-am înşelat!
- Nu doar iubirea Annei m-a salvat. - Ce vrei să spui?
Când am ajuns în oraşul ăsta ciudat, eram convinsă că n-am nicio şansă,
dar mi-am controlat puterile şi fără ea.
- Cum? - N-am ştiut până astăzi.
După ce-am văzut ce-ai păţit, am înţeles.
Nu doar iubirea Annei sau a lui Henry ne poate salva.
Ne acceptă aşa cum suntem şi asta-i important,
dar nu-i suficient. Ţine şi de noi!
Trebuie să te accepţi, Emma. Cu bune şi cu rele.
Poţi să-ţi controlezi puterile doar dacă le accepţi.
Puterile astea... fac parte din tine!
- Ce faci? - E timpul să nu-ţi mai fie frică.
- Ar putea să te ucidă. - Sunt dispusă să risc, dacă rişti şi tu.
Nu!
Bănuiesc că s-a răzgândit. Îmi pare nespus de rău.
Dar îmi place faţa pe care o faci.
Poate că mi-a scăpat Salvatoarea, piratule, dar nu va fi o zi irosită.
Trebuie să umplu pălăria cu putere, dar e doar o parte a problemei.
Am nevoie şi de un ingredient secret.
Unul despre care nu ştiam
până nu mi-a zis cineva. Am nevoie de o inimă.
Dacă vrei să te ajut să găseşti una, pot să ţi-o smulg pe a ta din piept!
Ai să mă ajuţi! Vezi tu, vraja asta
mă va separa de pumnal şi de puterea pe care o are asupra mea.
Ca să fac vraja, am nevoie de inima cuiva deosebit.
Cineva care m-a cunoscut înainte de pumnal, înainte să devin Întunecat.
Din păcate,
toţi sunt morţi, mai puţin unul.
- Nu! - Ba da!
Întâmplarea face ca tu să fii cel mai vechi prieten al meu.
Hai, omoară-mă!
Nu-i grabă! Ţi-am promis că ne vom distra.
Vei face tot ce-ţi ordon, fiindcă acum eşti marioneta mea.
Vei găsi o altă cale să umplu pălăria cu putere
şi abia atunci te voi ucide.
Văd că cineva exersează magia de uitare a trolilor de piatră!
Foarte impresionant, drăguţă! Să ştii că-mi place mai mult aşa.
E mai cooperantă şi mai puţin guralivă,
dar ăsta...
...era mai drăguţ când era la gâtul ei.
- Când respira. - Ce vrei, Rumplestiltskin?
Un fleac pe care mi l-a furat nepoata ta, o pălărie.
N-am văzut-o.
Unei regine nu-i şede bine să mintă, Ingrid.
- Unde e? Dă-mi-o înapoi! - Ai grijă, drăguţă!
Nu doar tu ştii să ascunzi lucruri de valoare.
Nu vrei să fie pierdută pe vecie, nu?
Deşi sunt foarte curios. De ce i-ai şters memoria bietei fete?
Ai crede că e o pedeapsă suficientă că a ajuns în cutia aia.
A aflat mai multe decât trebuia. Voiam să avem un nou început.
Ca noi toţi, drăguţă! Ca noi toţi!
Am să-ţi propun o înţelegere.
O urnă pentru o pălărie, asta-i tot ce-ţi cer ţie.
Când "găseşti" ce caut,
rosteşte-mi numele de trei ori şi am să vin eu la tine.
Pe curând!
Swan! Eşti teafără?
N-a scăpat de puterile ei magice.
N-am văzut pe nimeni încântat că n-am făcut ceva.
O să găsim o altă cale s-o înfrângem pe Crăiasa Zăpezii.
Uşurel, voinicule, că nu suntem singuri. Nu ştiam că îţi place aşa mult magia mea.
De ce vorbeşti aşa, Swan? Îmi place totul la tine.
- Eşti bine? - Desigur, de ce?
Dacă te mai uiţi aşa la mine, ai să-mi faci o gaură în cap.
Sunt uşurat. Du-te afară.
Presimt că mai sunt şi alţii îngrijoraţi şi se vor bucura să te vadă.
Am venit cât de repede am putut. Ce-i aşa important?
Am să-ţi arăt imediat, dar mai întâi... Ştii cartea asta?
Cartea pe care se pare că mi-ai furat-o?
- Da, o ştiu bine. - Ştiai că sunt hoţ.
În seara asta am venit să caut
un indiciu despre Autor, ca să te ajut să ai un final fericit.
La bibliotecă? Robin, finalul meu fericit nu-i o carte de Stephen King.
Ai răbdare! S-a întâmplat ceva ciudat.
Am găsit ceva!
- Ăştia suntem noi doi? - Da! În cârciumă!
Nu înţeleg, nu s-a întâmplat aşa. E din carte?
- Pagina 23. Lipseşte din carte? - Nu, e aici şi e exact cum era.
E aceeaşi pagină. E întâlnirea pe care n-am avut-o!
Ce înseamnă asta?
Înseamnă că soarta ta putea să fie alta! Înseamnă că nu eşti sortită să suferi!
Te aşteaptă câte un viitor strălucit la fiecare pas, chiar dacă ratezi unul.
Unde ai găsit-o?
Mai există o carte? Pe ce raft?
- Nu, era în desaga mea! - Ce?
Nu de la început. A apărut din senin!
- Ca prin minune. - E un semn!
Poţi s-o interpretezi cum vrei, dar eu cred că-ţi arată opţiuni!
Îţi dă speranţă! Unui ticălos nu i s-ar întâmpla aşa ceva, nu?
- Ce-i? - Datorez cuiva nişte bani.
- Rumplestiltskin, Rumplestiltskin, Rum... - Opreşte-te!
Am călătorit drum lung ca să te găsesc.
De ce-l invoci pe Întunecat când ai făcut un târg cu Vrăjitorul?
Te îndoieşte că-ţi poate găsi sora pe care o cauţi?
Nu, dar am pierdut-o pe cea pe care o aveam deja.
Mi-ai spus că eşti răbdătoare.
- Finalurile fericite vin greu, dar vin. - Mi-ai găsit o soră?
Vrăjitorul a găsit o soră cu puteri magice
care se va potrivi perfect.
Cum adică "se va potrivi"?
Asta e problema. Nu s-a născut încă.
De unde ştie Vrăjitorul ceva ce nu s-a întâmplat încă?
Ştie multe lucruri.
De exemplu,
ştie că, dacă îi dai pălăria Întunecatului,
nu vei fi niciodată fericită.
Dacă ţi-o dau ţie, voi fi?
O vei găsi pe a treia soră
şi o vei regăsi şi pe cea pe care ai pierdut-o.
Uşa asta te va duce pe un tărâm nou, unde te aşteaptă fericirea.
Dă-mi cutia şi ţi-o voi deschide.
Ai spus că Vrăjitorul nu se târguieşte,
mai ales cu oameni ca mine.
De ce mă ajută?
Pălăria e importantă pentru el şi uneori oamenii te surprind plăcut.
Ia ăsta.
La momentul potrivit, te va conduce la a treia soră.
LUMEA NOASTRĂ, 1982
- Emma! Ai scăpat de puteri? - Nu, datorită Elsei.
Mă bucur!
- Nu te schimba, te rog! - Nu vreau.
- Te iubim, orice ar fi. - Ştiu.
- Cum te simţi, puştiule? - Mă bucur că eşti bine.
- Poţi să-ţi controlezi puterile magice? - Da!
Mişto!
- Mamă, de unde ai panglica aia? - Nu ştiu.
Ce se întâmplă, Emma? Nu pot s-o dau jos.
Nici eu!
Simt şi eu. E ca şi cum mi-ar lua puterile,
ca şi cum le-ar stăpâni.
- Bănuiţi ce se întâmplă? - Nu.
Dar cred că ştiu cine e de vină.
- Pari dezamăgit. - Dra Swan nu s-a comportat cum am sperat.
- E mâna ta? - Bineînţeles că nu.
Mâinile mele au fost prinse aici tot timpul.
Deşi, după cum ai spus, praful nu a ţinut mult.
Aş păstra distanţa, în locul tău.
Chiar nu înţelegi ce se întâmplă, nu-i aşa?
N-am salvat-o eu pe Emma, ci Elsa!
Fac o echipă minunată, sunt ca nişte surori.
Obsesia ta ciudată nu mă interesează!
Dar ar trebui şi te va interesa!
Vezi tu, panglicile astea erau inutile până acum.
Pot uni trei surori cu puteri magice, dar numai dacă se potrivesc perfect.
Şi când se potrivesc perfect?
Când toate trei îşi acceptă puterile, ca acum, datorită ţie.
Acum deţin puterile magice ale surorilor mele.
Oglinda mea e în sfârşit completă
şi pot să-mi arunc vraja asupra celor din Storybrooke.
Aş putea probabil să te înfrâng şi pe tine
şi să decorez peştera cu oasele tale. Să încerc?
Te avertizez, drăguţă: nu-ţi supraestima puterile!
Şi eu te avertizez să nu le subestimezi!