Din episoadele precedente...
- Vrea să fim doar noi trei. - Familia ei perfectă.
Anna şi Elsa trebuie să ştie adevărul. Poate scrisoarea va ajunge la ele.
Ştiu ce vrei. Vrei să scapi de sub puterea pumnalului.
Oglinda mea e completă
şi pot să-mi arunc vraja asupra întregului Storybrooke.
Bravo, drăguţă. Se pare că ai câştigat.
Eşti mărinimos. E o schimbare bine-venită faţă de atitudinea agresivă de până acum.
Prefer să cred că sunt rezonabil. Aş vrea să facem un târg.
- N-ai nimic să-mi oferi. - Ba poate că am.
Când vraja ta îşi va face efectul, peste câteva ore...
- La apus. - Da, la apus.
...va scoate ce-i mai rău din locuitorii oraşului.
Va face mai mult de atât.
Se vor sfâşia între ei până nu va mai rămâne nimeni.
Nu toţi.
Vei avea ce-ţi doreşti. Vei rămâne doar tu şi surorile tale.
Elsa şi Emma, care cine ştie ce vor face, dar voi fi şi eu pe aici,
încercând în fiecare secundă a vieţii mele nemuritoare
să-ţi smulg inima din piept!
Se pare că ai într-adevăr ceva de oferit.
- Ce vrei? - Să plec.
N-am făcut deja târgul ăsta?
Ba da, dar am un ochi pentru chichiţe şi cred că am descoperit-o pe a ta.
Soţia şi nepotul meu vor fi distruşi de această vrajă.
Vreau să le dai voie să plece cu mine.
Îi cruţi pe ei şi scapi de mine. Facem târgul?
Călătorie plăcută!
Belle a avut dreptate. Mătuşa mea a aruncat vraja.
Vraja Ochiului Vrăjbit!
Ne adăpostim în mine şi în tezaur!
E magie, nu poate fi oprită de pereţi odată ce a început!
Cât timp mai avem?
Până la apus.
La apus toţi din oraş se vor sfâşia între ei.
Bun, răspunsul e evident. Să plecăm din oraş.
- Nu-i o soluţie prea elegantă. - Forţa brută e excelentă dacă merge.
Dacă-l putem escalada, facem un scripete şi ridicăm oamenii pe rând.
Ai grijă, David!
IEŞIREA DIN STORYBROOKE
David!
- Eşti teafăr? - David!
Se pare că nu merge cu forţă brută.
Nu, Elsa, opreşte-te! Ar putea răbufni din nou!
E colierul Annei! Credeam că l-am pierdut. E un miracol!
Mă bucur că l-ai găsit, dar nu merită să-ţi rişti viaţa.
E un semn, Emma! Un semn că vom câştiga!
- Mai nou, speranţa e la modă? - Să nu mai pierdem timpul!
Răspândiţi vestea!
Trebuie să ne izolăm de cei dragi, să nu ne rănim între noi!
Killian, vezi dacă putem pleca pe mare!
Mă duc să-l avertizez pe Robin.
Bine. Eu şi Elsa o să-l consultăm pe Gold.
- Henry, tu vii cu noi. - Stă cu mine, e mai sigur.
S-ar putea să nu fie aşa. Cred că eu şi Emma suntem imune.
- Cum? - Panglicile astea.
Dacă Crăiasa ne vrea ca surori, atunci vraja n-o să ne afecteze.
- Henry ar trebui să stea cu mine. - Nu, eşti implicată prea mult!
E mai în siguranţă cu mine!
- Nu-ţi face griji, rămân cu ea. - Ai grijă, puştiule.
Trebuie să plecăm. Se apropie!
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
DL GOLD AMANET ŞI ANTICARIAT
- Ai găsit ceva? - Nu, pare de neoprit.
Am găsit o posibilă soluţie
să-i anulăm efectele.
Ar fi minunat!
Se pare că cineva afectat de vrajă poate să o anuleze.
Poţi face un fel de vaccin dintr-un fir de păr de-al lui.
- Sora mea! - Ce-i cu ea?
Cică ea m-a închis în urnă.
N-ar face aşa ceva decât dacă ar fi sub efectul vrăjii!
Trebuie s-o găsim!
- Nu ştii unde e. - Nu, dar mă poţi ajuta s-o găsim.
Ai zis că ai putea s-o localizezi dacă aş avea ceva de-al ei.
Ei bine, acum am.
- Uneori prinde bine să fii sentimental. - Bine zis.
Este praf de sticlă în el, încastrat în metal.
Deci am avut dreptate. Era sub efectul vrăjii.
Dacă o găsim, îi poate salva pe toţi!
Am să vorbesc cu zânele să înceapă să lucreze la antidot.
- Mulţumesc! Să mergem! - Elsa, sunt şanse mici.
Călătoream în timp când te-am adus aici şi Anna a dispărut...
Acum 30 de ani, ştiu! Dar e teafără, trebuie să fie!
Nu-mi pasă că a îmbătrânit, tot ne poate salva!
Bine, ne bazăm pe praf de oglindă şi pe zâne,
dar măcar avem un plan. Să mergem s-o găsim pe sora ta.
Pisicii mei, ce frig e!
Aşa e gheaţa de obicei.
Urna a dispărut şi au dispărut şi Elsa şi mătuşa mea!
- Era la tine! - Nu mai e şi Elsa era în ea!
Trebuie s-o scot de acolo şi să-i spun că n-am vrut!
- Ce-i ăla? - Un pai.
Un pai de aur! Rumplestiltskin!
Kristoff, urna nu e la mătuşa mea, ci la el!
Îţi pui, la propriu, speranţe mari într-un pai subţire.
E logic! N-ar lăsa pe nimeni să plece cu bunul lui!
Trebuia să ştiu că o să vină după mine.
- Şi asta-i bine? - Ne descurcăm cu el!
Chiar dacă nu putem, găsim noi o soluţie!
- Doar Elsa poate cârmui Arendelle! - Ţin să te contrazic!
Ce căutaţi aici?
Te-am auzit mărturisind că ai atacat-o pe regină şi ai pierdut-o.
Mie îmi sună a trădare, nu-i aşa?
Şi eu, care am cântat cu tine!
Sunteţi arestaţi în numele meu, noul rege al regatului Arendelle!
- Poftim? - Am fost îngheţaţi,
dar acum, că vraja surorii tale s-a rupt, supuşii au nevoie de un rege mărinimos.
Nu ea ne-a îngheţat!
De parcă te-ar crede cineva.
Bine, acceptăm că ne-ai prins.
Opriţi-i!
- Deci nu putem scăpa pe mare. - Crăiasa Zăpezii se pricepe, nu glumă.
Ia loc, flăcău. Nu uita unde ţi-ai lăsat inima.
Am o sarcină pentru tine.
Mai ştii cum funcţionează asta, nu?
Pălăria? Nu pe Emma!
Nu, nu şi de data asta. Am un plan mai bun.
Restaurantul La Bunicuţa e transformat temporar într-un stup
pentru cele mai rele creaturi, virtuoasele musculiţe.
- Virtuoase? Zânele? - Ca la toate dăunătoarele zburătoare.
Dacă vrei să scapi de invazie, trebuie să le omori pe toate!
Voi aduna suficientă putere de la ele, cât să scap de puterea pumnalului
şi să plin din oraş cu puterile intacte.
E o iniţiativă de urgenţă. Ce zici, mă ajuţi?
Inima mea e la tine. Ştii că nu pot să te refuz.
Într-adevăr! Există însă o mică problemă.
Soţia mea tocmai a sunat să-mi spună că va sta toată ziua cu respectivele zâne.
Vreau să ai răbdare până o scot de acolo.
Zânele încearcă să oprească vraja.
Vrei să nu se găsească antidotul?
Îi vei condamna pe toţi, inclusiv pe nepotul tău, la o soartă oribilă!
Ba nu.
Îi iau pe el şi pe Belle şi las oraşul în voia sorţii.
- Cum rămâne cu Emma şi restul? - Nu am timp de ceilalţi.
Dacă e să aleg între mine şi ceilalţi, am să mă aleg mereu pe mine!
Poţi să scrâşneşti din dinţi şi să te uiţi urât la mine cât vrei.
Nu schimbă faptul...
...că suntem amândoi implicaţi.
- Ce-i asta? - O săgeată!
- Da. Asta ce e? - Aripioara!
Aşa e. Stai pe loc.
- Regina! - A început!
Răspândiţi-vă în pădure. Împreună şi înarmaţi,
vă veţi ucide între voi când va lovi vraja!
Will! Will Scarlet!
Nu-i nevoie să strigi, sunt aici.
- Pericol, părăsim tabăra! - Bine.
Vino cu mine!
Du-te şi-i ajută.
Ce-i? S-a mai întâmplat ceva?
Nu, încerc să mi te întipăresc în memorie.
- Agitat şi speria? - Nu, cum mă priveşti cu afecţiune.
Ţi-am spus ce-o să facă vraja.
- Poate că nu. - Ba da!
Singurii din oraş care cred în mine sunteţi tu şi Henry.
Gândul că mă vei privi cum mă privesc toţi, cu ură...
- ...s-ar putea să mă ucidă. - Nu te mai gândi!
Acum suntem aici şi iubirea mea e reală.
Bun, ia să vedem.
- Aşa ar trebui să facă? - Da, cunosc vraja asta.
Străluceşte mai tare cu cât te apropii de ţintă. Aşa s-au găsit părinţii mei.
Ai văzut? Asta înseamnă c-a găsit-o, nu?
Da. Nu sta pe loc, să mergem!
La bibliotecă? Dar am fost înăuntru şi Anna nu-i acolo.
Biblioteca e un loc ciudat. Are multe tuneluri dedesubt.
- Crezi că e acolo? - Regina a avut un dragon acolo 28 de ani.
Cred că încape şi o mică prinţesă.
Da, îngheţată de Crăiasa Zăpezii! De aceea n-am găsit-o încă,
dar acum o vom găsi!
Stai, opreşte-te! Nu mai pot să alerg!
Nu aud patru perechi de picioare, deci cred că i-am pierdut.
Minunat! Mai trebuie să recuperăm urna.
Nu prea am chef să înfrunt un vrăjitor diabolic.
N-am spus că-i diabolic! Bine, este, dar... Mi-a venit o idee!
Înainte să plec, am citit jurnalul mamei ca să găsesc indicii.
Căutau ceva numit "Steaua Dorinţelor".
- Ce-i aia? - N-am idee.
Important e că-ţi îndeplineşte dorinţele.
Sigur voiau să-i ia Elsei puterile, dar poate noi o putem aduce înapoi.
Se pare că n-au găsit-o, căci Elsa mai are puterile.
Da. Au aflat că e la un pirat pe nume Barbă-Neagră.
Nu scrie că s-au întâlnit cu el, dar noi putem!
Trebuie să aleg între un vrăjitor diabolic sau un pirat?
Piraţii sunt mai buni!
- Cine zice? - Poţi să-i plăteşti.
Noi doi avem multe calităţi, dar, mai ales, suntem bogaţi!
Să profităm de visteria regală şi să ne cumpărăm o stea!
O putem folosi s-o salvăm pe Elsa, iar ea va salva regatul!
E mai strălucitor! Acolo!
Acolo! Ce?
Nu se poate! Uite ce tare străluceşte!
Este probabil de cealaltă parte! Eşti acolo, Anna?
Uite cât praf! S-a prăbuşit recent.
Probabil de la toate zidurile şi cutremurele Crăiesei Zăpezii.
- Pot să-l distrug. - Opreşte-te, Elsa!
Nu vreau să repetăm situaţia de data trecută!
- Dar e chiar acolo! - Căutăm altă soluţie!
Greu s-a mai mişcat barca aia.
Asta e probabil corabia lui Barbă-Neagră.
Hai să găsim un marinar care să ne ducă la Barbă-Neagră
şi să-i dăm cât cere pe steaua aia.
Cineva vorbeşte pe limba mea.
Eu sunt căpitanul Barbă-Neagră! Poftiţi la bord!
Încerc să-mi găsesc sora şi dv aveţi o statuetă care m-ar putea ajuta.
Vrem s-o cumpărăm.
- O statuetă? - Steaua Dorinţelor.
Da, ştiu la ce vă referiţi!
V-o dau pentru o sumă onorabilă.
Ce înseamnă "o sumă onorabilă"?
Greutatea mea în aur.
Dacă nu-i o întrebare prea delicată, cam cât cântă...
Cam ce greutate credeţi că aveţi?
Nu mai contează, accept! Adică o iau!
Vezi ce uşor a fost? Ţi-am zis că o să fie bine.
Ţi-am zis că piraţii sunt mai rezonabili.
- Eu am zis asta! - Pe mine nu m-a întrebat nimeni.
Iar a apărut.
Da, eu şi băieţii putem mina tunelul. Cu mare atenţie, dar se poate.
- Să mergem! - Scuzaţi-mă.
Uite ce debandadă! Asta e treaba primăriţei!
Când primăriţa are pe cap un singur răufăcător şi e ea însăşi,
are timp şi de infrastructură! Am avut probleme!
- Leroy, cât durează? - Cam două ore.
- Dacă ne apucăm imediat. - Bun!
Nu avem două ore! Va apune soarele înainte să terminaţi voi, prichindeilor!
- Pitici, soro! - Nu-mi pasă! Eu zic să-l aruncăm în aer.
M-a sunat Belle.
S-ar putea să facă antidotul chiar dacă n-o găsim pe Anna.
O să folosească praful de sticlă din colier.
- Se poate? - Va dura mai mult.
E un proces dificil şi va distruge colierul.
Deci colierul ne poate salva pe toţi sau pe Anna.
Le face pe amândouă! Avem timp!
Nu avem! Ne-ar lua zile s-o găsim în tuneluri!
Ce facem, oameni buni? Salvăm oraşul sau o găsim pe soră?
Du-te în spate şi aşteaptă!
Vei şti când e momentul potrivit.
- Ce vrei? - O caut pe soţia mea.
Vreau să meargă puţin cu mine până la magazin.
Lucrează. Avem nevoie de ea.
Stareţa are dreptate. E prea important.
- Mai avem puţin. Ai răbdare, te rog! - Bineînţeles.
Atunci am să-ţi ţin companie până poţi să mergi.
Poate vă ajut cumva.
- Asta e magie albă, Întunecatule! - Poate învăţ ceva nou.
Nici n-ar trebuie să existe dubii.
Dacă nu ducem colierul zânelor,
noi şi toţi cei dragi vom fi sub efectul vrăjii!
E în joc viaţa tuturor!
Poate n-am găsit soluţia să-i salvăm pe toţi.
- Gândeşti ca o eroină. - Aşa gândiţi toţi!
Momentan însă nu sunteţi eroi.
Sunteţi conducători şi trebuie să faceţi alegerea dificilă.
Cineva va avea de pierdut şi trebuie să decideţi cine.
Sunt de acord cu Regina. Ai dreptate!
Da, şi eu.
Trebuie să facem ce-i mai bine pentru locuitorii acestui oraş!
Trebuie să le dăm zânelor colierul.
Nu-i uşor.
- Ai adus colierul? - E aici.
- Sunt pietre din mină. - Poftim?
- Unde e? - Ne-a păcălit ca să-şi găsească sora!
Trebuia să mă învăţ minte că blondele mint!
- Mă duc după el! - E prea târziu.
- Deja? - Până vă întoarceţi, da.
Şi, în lipsa Annei, nu putem face antidotul în timp util.
- Nu ne mai predici despre speranţă? - Se pare că speranţa ne vine de hac!
- Dacă o spui aşa, mă îngrozeşte. - Nu mă dau bătută.
Ştiu că e în mină căutând-o pe Anna. Am să o ajut s-o găsească.
Fugi, fiindcă e singura noastră şansă.
- Elsa! - Îmi pare rău, dar trebuie să încerc!
Plaja? Harta aia e complet greşită.
Nu înţeleg! Trebuia să fie aici!
Îmi pare rău, Elsa! Magia nu-i perfectă!
Deşi mai străluceşte încă, dacă nu-i aici...
Căutarea a luat sfârşit. 30 de ani e mult timp.
Crezi că a păţit ceva şi am făcut o greşeală?
Cred c-ar trebui să ne ocupăm de problema mai presantă.
- Cum reuşeşti? - N-aţi plecat chiar pe neobservate.
Aveam un informator în port şi am luat cea mai rapidă corabie.
Ne-ai întins o cursă? Am făcut un târg!
Era vorba de peste 90 de kilograme de aur.
Când eşti nervoasă, semeni cu mama ta.
Stai puţin. Ai cunoscut-o pe mama?
Şi pe scumpul tău tată. Un cuplu foarte regal.
Au fost foarte naivi să creadă că n-aş recunoaşte cuplul regal.
Mi-a plăcut de ei, sincer. Le-am vândut Steaua, de fapt.
- Steaua Dorinţelor? - Nu înţeleg.
Dacă o aveau, ar fi folosit-o să-i ia Elsei magia.
Poate nu ştiau că poate fi folosită doar de cei cu suflet neprihănit.
Dacă mai ai una, suntem încă interesaţi!
- Îţi dăm cât ţi-a dat şi el. - Serios?
Fiindcă eu şi fraţii mei ne-am tăvălit prin visteria regală.
V-aţi tăvălit prin lingouri de aur? Ciudat şi probabil dureros.
Nu la propriu. Ne-am delectat cu ea.
Ideea e că e a mea acum, nu a ta. Eşti săracă lipită, ca să zic aşa.
Dar nu contează. N-ai nevoie de bani unde te duci.
Unde anume?
La moarte.
- Nu sunt convins că-i un loc. - O să aflaţi în curând.
Asta e zona perfidă cunoscută ca "Cimitirul lui Poseidon",
locul unde s-a scufundat corabia părinţilor tăi.
Ce loc mai potrivit să mori decât acolo unde a murit mama ta?
Veţi muri dorindu-vă să nu fi încercat s-o ajutaţi pe monstruozitatea de soră-ta.
Poate oasele tale se vor amesteca cu cele ale mamei tale.
Aduceţi cufărul!
Cum o să li se mai amestece oasele dacă o puneţi în cufăr?
Am avut un rival care m-a aruncat în mare
şi, spre surpriza mea, am fost salvat de o sirenă. Mi-a dat o lecţie.
Cufărul mă va asigura că muriţi fără intervenţia vreunei sirene.
Elsa o să iasă din urna aia şi o să-şi revendice regatul!
O să vă trimită înapoi în Insulele Sudului,
care pun pariu că sună mai bine decât e în realitate!
Mă îndoiesc.
Stăpânesc marina regală, armata şi chiar şi corabia asta fermecată.
Dacă n-a reuşit să iasă din urnă în 30 de ani, mă îndoiesc că o va face.
Ce? 30 de ani?
Vraja care a îngheţat regatul durează de 30 de ani.
Mătuşa mea ne-a lăsat aşa atâţia ani?
Elsa, biata mea soră, a stat în tot acest timp în urnă!
- De ce ne-a dezgheţat? - Ne-a pregătit ceva şi mai rău.
Trebuie s-o găsim pe Elsa! Trebuie s-o oprim pe Ingri...
- Mult mai vorbeşte! - Tovarăşi!
Îmi pare rău, Emma, încă mai cred că...
- Ce e? - Nu mai străluceşte.
- Îmi pare rău! - Chiar a murit.
Stai puţin! Am dat de un cui. Cred că pot să tai funia.
Ajutor! Ajutor!
Ăsta era cadoul meu de nuntă pentru Anna.
A fost colierul mamei, dar pentru noi era nou.
S-a dovedit a fi ultimul pe care i l-am dăruit.
Îmi pare rău, Elsa, dar aproape a apus soarele.
Vraja o să lovească acuşi. Trebuie să plecăm.
O să-i învrăjbească pe toţi şi imunitatea n-o să-i oprească să ne atace.
Am dat greş, merit să mă atace.
Colierul e tot ce mai am de la Anna. Nu voi şti niciodată ce-a păţit!
Hai! Hai odată!
Uite, Anna! M-am dezlegat!
Am să te dezleg şi pe tine, bine? Treci încoace.
Hai odată!
Eu, Anna, prinţesă a regatului Arendelle, jur să te iubesc şi să te preţuiesc...
- Ce faci? - Mă mărit cu tine înainte să mor.
- Nu! - Ce-i?
Te măriţi cu mine doar dacă scăpăm de aici!
Ţine capul sus şi respiră.
Anna, oriunde ai fi,
indiferent ce-ai păţit în trecut, iartă-mă că nu te-am găsit!
Încă mai sper! Ştiu că eşti undeva, acolo!
N-am să renunţ, dar îmi doresc să te fi avut acum alături de mine!
Hai, Elsa!
Se întâmplă ceva.
- Crezi că e vraja mătuşii? - Nu ştiu.
Hai, hai!
- Te iubesc! - Şi eu!
Ce-i ăla?
Anna?
Anna!
- Elsa! - Anna!
- Nu te găseam! - Şi eu te căutam!
- Nu v-aţi mai căsătorit! - Nu-i nimic!
Am fost îngheţaţi!
- 30 de ani! - Cum aţi ajuns aici?
- Ţi s-a împlinit dorinţa. - Colierul meu!
Colierul e Steaua Dorinţelor.
E un miracol incredibil, dar e frig şi suntem uzi, aşa că...
Dacă o ducem pe Anna la zâne, poate au timp să oprească vraja!
Trebuie să fac ceva mai întâi.
Anna e pe drum. Crezi că vor reuşi?
Poate că da, dar am învăţat să nu mă încred în zâne.
Hai să te duc la adăpost, în caz că nu reuşesc.
Deci vraja n-o afectează pe Anna, fiindcă a mai fost vrăjită.
- Şi voi două? - Suntem imune. E poveste lungă.
Trebuie să ne grăbim.
- Ce lume ciudată! - Nu-i aşa?
Îmi pare rău, sincer.
Nu!
- Ce s-a întâmplat aici? - Tu ce crezi? E mâna Crăiesei.
- Ce însemnă asta? - Că nu-i mai putem proteja pe ceilalţi.
- Ce facem acum? - Ne pregătim de ce-i mai rău.
Vei fi la adăpost aici.
- Poţi să împiedici vraja să intre? - Nu, dar trebuie să ne despărţim.
S-ar putea ca eu să fiu imun, dar poţi să mă răneşti.
Du-te înăuntru şi stai în camera din spate.
- O pecetluiesc cu o vrajă de protecţie. - Bine.
Mă întorc repede şi vom fi împreună.
Va fi totul bine, promit.
Ai rezolvat?
Te iubeşte cu adevărat!
O poţi avea pentru totdeauna sau poţi alege să domini lumea!
Nu trebuie să aleg. Pot şi le voi avea pe amândouă!
Ai terminat cu mine?
Nu, nu renunţ încă la tine. Nu până nu obţin tot ce doresc.
- Ce mai vrei? - Nu te priveşte.
Până dimineaţă, se vor sfârşi toate, inclusiv viaţa ta.
Fugi acum şi te bucură de ultima ta zi pe pământ.
Mamă, tată, nu mai avem timp. Care e planul?
- Kristoff? - David!
- Te-ai tuns! - Şi tu!
Văd c-ai adus-o cu tine pe adorabila ta logodnică, Joan.
- Joan? - Era un pseudonim.
Îmi place cum îţi stă cu părul scurt. Nu că nu-ţi stătea bine sau...
- Mă bucur să te văd. - Şi eu.
Ea e soţia mea, Albă-ca-Zăpada, fiul nostru, Neal, şi fiica noastră, Emma.
- Fiica voastră? - E o poveste lungă?
Dacă supravieţuim, ţi-o zic cu plăcere. Care e planul?
- Ăsta e planul. - Poftim?
Tu, Anna şi Elsa sunteţi imune, noi trebuie să ne ferim.
Biroul ăla e foarte solid, prietene. Cheile de la cătuşe sunt în dulap.
- Nu vă închid acolo. - Trebuie.
- N-o să rănim pe nimeni de aici. - Ia cheile, Emma!
Nu ştiu ce-o să fie şi cât o să dureze! Dacă muriţi de foame acolo...
O să rezolvi problema şi o să te întorci să ne salvezi.
- Eşti sigură? - Credem în tine.
Te rog!
Henry e la adăpost, iar Regina şi ceilalţi se descurcă.
- Şi bebeluşul? - Neal nu va fi cu noi.
- Cine o să aibă grijă de el? - Tu!
Nu ne temem de puterile tale magice!
Ele te vor ajuta s-o înfrunţi pe Crăiasă şi să câştigi!
Apoi ai să te întorci să descui uşile astea.
Avem încredere în tine! Henry are dreptate, eşti deosebită
şi-ţi vei folosi puterile să ne salvezi! Amândouă sunteţi!
- Ai părinţi minunaţi, Emma. - Ştiu.
Putem vorbi o clipă, Swan?
- Elsa, poţi să-l ţii pe fratele meu? - Da, desigur.
Ce cauţi aici? Ştii ce urmează!
Da, ştiu. Trebuia să te văd.
Am să mă leg cu lanţul de doc pentru binele tuturor,
dar voiam să te mai văd o dată.
Killian, nu sunt genul de persoană care să plângă la despărţire...
...dar măcar de data asta.
La revedere!
Bun.
Nu mai durează mult.
Se pare că ne mai aşteaptă o aventură.
Începe!
Henry, îmi pare nespus de rău!
Trebuie să mă gândesc la misiunea noastră, dar Robin Hood...
M-am lăsat condusă de sentimente!
Misiunea noastră nu s-a încheiat! Îl vom găsi pe Autor şi vei fi fericită!
Mai întâi trebuie să supravieţuim!
Ascultă-mă cu atenţie, Henry! Am să pecetluiesc camera asta!
O să rămâi închis aici, dar, în special, îi va opri pe ceilalţi!
Am înţeles!
- Nu te teme! - Nu mă tem.
Emma şi Elsa vor găsi o soluţie. Ai încredere!
Aş vrea să fiu la fel de curajoasă ca tine.
Fugi! Nu voi păţi nimic.
Pleacă!
- Te iubesc! - Şi eu!
- Şi acum? - Mă duc în tezaur.
Iar tu trebuie să stai cât mai departe de el!
E riscant că suntem încă împreună.
- Mai e puţin. - Va fi bine.
Roland şi Marian sunt închişi într-un loc secret, iar Henry e la adăpost.
Mă duc să mă leg acuşi de un copac, dar, dacă vrei să vin cu tine...
În niciun caz! Mă duc să mă închid în tezaur!
- Să nu intre nimeni? - Nu, să nu ies eu!
- Nu mi-e frică de tine, Regina. - Ar trebui să-ţi fie.
- Nu-mi da drumul! - Nu te teme!
Ne iubim şi nimic nu ne poate despărţi!
Asta e doar o măsură de precauţie.
Nicio vrajă nu ne poate destrăma relaţia!