Din episoadele precedente...
Ce i-aţi făcut Maleficei?
Din cauza noastră, a pierdut copilul.
Gold vrea să-i umple inima Emmei cu întuneric. Pentru totdeauna.
Nu e doar o ilustraţie. Autorul este ferecat înăuntrul cărţii.
Ce e? Le-ai pierdut urma?
Să terminăm odată.
Alba, ştiu că te-au speriat prezicerile Maleficei....
Dar pe tine? Copilul nostru poate ajunge diabolic.
Sau ar putea ajunge erou. A spus şi asta.
- De ce am avea încredere în ea? - Să aflăm, atunci.
Legenda spune că trebuie doar să-i atingem cornul,
pentru a vedea viitorul copilului nostru.
Da. Ia te uită!
Ce frumuseţe!
Alba, totul va fi bine. Copilul nostru va fi bun.
Alba?
Ia te uită! Ce frumuseţe!
Ce faci? Te rog, sunt mama ta!
Nu-mi pasă.
Ai văzut? Copilul nostru va fi bun.
Ba nu.
E diabolic.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
- Cum e ferecat înăuntrul cărţii? - Tu eşti experta în magie.
- Mamă... - Absurd! Ar trebui să desenăm o cheie?
Să aflăm primii!
- Mamă! - Ce e?
- Ceva nu-i a bună cu August. - August?
Trebuie să chemăm ajutor.
A trecut prin multe.
Ce se petrece? Era treaz, apoi a leşinat şi...
Magia l-a preschimbat de multe ori.
Va trebui să fie foarte tare pentru a scăpa cu viaţă.
Avem o problemă mai mare.
Gold şi vrăjitoarele mă aşteaptă.
M-au trimis să le aduc pagina de carte, iar dacă mă întorc cu mâna goală,
bănuielile lor în privinţa mea se vor adeveri.
Atunci dă-le asta.
- Începi să te pricepi! - Am exersat.
Un fals? Gold nu e prost!
- Retrage-te, iar noi te vom ocroti. - Tot nu ştim ce uneltesc.
E şi mai riscant să nu ştim.
Ei sunt. Probabil se întreabă pe unde umblu.
- Mamă, falsul e bun. - Dar nu suficient de bun.
Poate ne trebuie un alt fel de copie.
Gold şi vrăjitoarele nu ştiu că pe pagină e uşa cu pricina.
Vor să afle cum arată uşa.
Să sperăm că poza asta îi va ţine ocupaţi prin oraş.
Trebuie să plec. Pa, Henry.
- Bine, mamă. - Îmi pare rău.
Nu ştiu dacă... când ne vom revedea.
Dar nu-ţi face griji. Nu voi păţi nimic.
Bună!
Killian, ce e?
Înainte să plece, Ursula mi-a spus ce uneltesc răii.
Pentru a obţine finalurile fericite, vor să-ţi corupă inima.
Vor să devii rea, pentru a nu mai fi Salvatoare.
Ce? Nu poţi transforma Salvatoarea!
Ursula a spus că Gold are o cale. Se va folosi de Autor.
Ce nebunie! Dacă ăsta e planul lor, stai liniştiţi, fiindcă e absurd!
Cu sau fără Autor, nu voi fi coruptă.
Dar întunericul ţi se strecoară în inimă pe nesimţite.
Ascultă.
Nimeni, nici Rumplestiltskin şi nici cine ştie ce Autor
nu va hotărî cine sunt.
Chiar crezi că e cu putinţă?
- Va fi coruptă, după ce am făcut? - N-ar trebui să fie posibil.
Ni s-a spus că trebuie s-o îndrumăm, că soarta ei e în mâinile noastre.
Dar Autorul are puterea de a schimba totul.
Le va scrie răilor finaluri fericite. Cine ştie ce i-ar putea face Emmei?
Trebuie să facem ceva fără ca Emma să afle adevărul.
Nu va păţi nimic.
În sfârşit! Am îmbătrânit zece ani aşteptându-te.
- Se vede. - Unde e pagina, Regina?
- Sper că nu ai dat greş. - Era ocrotită de vraja Salvatoarei.
Mai că m-a prins asupra faptului. A trebuit să fug.
Sigur aşa a fost?
Fireşte.
Ai lipsit o groază de timp, dar te-ai întors cu mâna goală.
N-am venit cu mâna goală.
- Poftim. - O fotografie.
Şi făcută de o ageamie. Nu distingi uşa din cauza luciului.
Nu e luciu.
E magia cu care a fost încuiată uşa.
Asta e uşa pe care o căutăm.
Crezi că Autorul e ferecat într-o ilustraţie?
- Asta înseamnă că... - Vrăjitorul l-a închis în carte.
- Trebuie s-o găsim. Adu-ne pagina! - Nu va fi deloc uşor.
- Salvatoarea n-o va scăpa din ochi. - Nu-ţi face griji. Am soluţia.
Cum se simte? Vorbesc de omul de lemn.
Nu extraordinar.
- Ţii la el, văd. - Da.
- Killian, nu e momentul să fii gelos. - Ce motiv aş avea?
Ştiu că-ţi plac bărbaţii în geci de piele.
- E un prieten şi atât. - Da, sigur.
Mai ştii că ţi-am arătat un clip de la orfelinat?
- Cu prietena ta, când erai mică? - O cheamă Lily.
Mi-a fost prima şi cea mai bună prietenă, dar am îndepărtat-o pentru totdeauna.
După aceea nu am mai reuşit să-mi fac prieteni.
August a fost excepţia. De aceea ţin atât de mult la el.
Nu e nimic altceva la mijloc, crede-mă.
- Ce e? - Priveşte!
Ce naiba e...
Am făcut-o. Acum să trecem la treabă.
- Alba, spune-mi ce ai văzut! - Nu.
Dacă rostesc ce am văzut, pare a se adeveri.
Trebuie să ne salvăm copilul şi viitorul lui.
Dacă nu-i cu supărare, ajutaţi-mă! Mi s-a împotmolit căruţa.
- Te ajut eu. - Scuze, dar e plină cu nimicuri.
Sunt neguţător, dar nu prea priceput, se vede treaba.
Îi trebuia un brânci. Mulţumiri!
E frig de-ţi îngheaţă... mâinile, nu?
Ia nişte rachiu, să te încălzeşti pe drum.
Nici vorbă să refuz rachiul! Eşti mărinimos!
- Are gust de nucşoară. - Păstrează-l. Să-ţi fie cu noroc!
- Staţi! Mergeţi către soare-apune? - Acolo ne e casa.
Într-acolo îşi are sălaşul o vrăjitoare. Malefica i se zice.
- E cumplită. - Ştim, ne-am întâlnit cu ea.
Aţi auzit ce s-a petrecut?
S-a transformat în dragon şi a făcut un ou.
- Un ou? - Da.
Fiara s-a culcuşit într-o peşteră. Şi-a însemnat ţinutul pârjolindu-l.
Toţi au fugit, chiar şi eu.
V-aş sfătui să mergeţi spre soare-răsare.
- Prin Pădurea Nesfârşită? - Ne-am rătăci cu zilele.
Mergeţi pe cărare până ajungeţi la o căsuţă.
Acolo e un bătrân cumsecade, care vă va ajuta să ajungeţi unde vreţi.
- Mulţumim. - Cu bine!
Iată!
Chiar mă întrebam când veţi ajunge.
- Ne aşteptai? - V-am simţit venind.
Şi am simţit şi că vă frământaţi din cauza copilului vostru.
Poftiţi înăuntru, să beţi nişte ceai. O să vă explic totul.
- E Malefica? - Da.
Intraţi. Aici n-aveţi a vă face griji din cauza ei.
- Acum ştiţi ce aveţi de făcut. - Foarte bine. Dar tu?
Ne-am înţeles să mă ajutaţi să-l găsesc pe Autor,
apoi fericirea va fi a noastră.
Iată că schimb înţelegerea.
La drept vorbind, ai nevoie de pagină pentru a-l găsi pe Autor.
- Pentru asta, ai nevoie de mine. - Zău?
Am adormit întregul oraş. Ajutorul meu îţi prinde bine.
Ştim bine că Ursula şi Cruella au fost doar mijloace pentru un scop: eu.
De aceea n-ai vărsat o lacrimă după plecarea caracatiţei.
Fiindcă mă ai pe mine, dar, pentru asta, trebuie să-mi dai ceea ce vreau.
E atât de simplu!
Vreau să ştiu ce s-a întâmplat cu copilul meu după ce mi l-au luat cei doi eroi.
Vreau să ştiu ce s-a ales de el.
Iar eu îl voi găsi pe Autor, pentru amândoi.
Îţi voi găsi pagina, iar după ce aflu ce i-au făcut copilului meu,
eroii vor plăti scump.
Mary Margaret!
- Mary Margaret, te simţi bine? - Nu.
David, am jurat să fim buni.
De când au venit Cruella şi Ursula, minţim întruna.
- Vor s-o corupă pe Emma. - Ştiu.
Dacă nu avem grijă, le vom face jocul!
David, priveşte!
- Dorm cu toţii. - Noi de ce nu dormim?
Poate suntem imuni. Am suferit blestemul adormirii.
Dar nu şi Emma.
Salvatoarea nu mai pare atât de ameninţătoare, nu-i aşa?
Tare-aş mai vrea să-i rup gâtul ăla ca pe o surcea!
Nici să nu te gândeşti.
Ştim cu toţii că ar fi o mare prostie s-o ucidem pe Salvatoare acum.
Aici ai dreptate, dar te înşeli cu privire la unde e pagina.
- Nu e aici. - Trebuie să mai căutăm.
Era aici acum două ore. Doar nu i-au crescut picioare şi-a plecat.
- Sau poate a plecat cineva cu ea. - Am adormit întregul oraş.
Numai că cei care au suferit blestemul adormirii sunt imuni.
Ştiu un tânăr descurcăreţ care e treaz...
...şi foarte protector cu cartea şi cu ce se află în ea.
El va pune la încercare dedicarea mamei lui de a mă ajuta pe mine.
Doar eu mă apropii de Henry!
Dacă nu vă convine, discutaţi cu mingile mele de foc.
Mergeţi cu ea şi faceţi tot posibilul să-l convingeţi pe băiat.
Pagina este vitală. Să nu ne scape acum, când suntem aproape.
- Tu unde te duci? - Am alte treburi.
Emma nu e cu ei. Ce-or fi căutând?
Henry, eşti teafăr? Unde eşti?
La conacul Vrăjitorului.
Când toţi au adormit, mi-am zis că răii coc ceva.
Am venit aici să ascund pagina.
Să nu faci nimic! Venim la tine! Cât ai pagina, eşti în primejdie.
Stai acolo, venim imediat!
Să mergem prin port, ajungem mai repede.
David?
Stai o clipă. Cred că ştiu o cale de a pune capăt întregii poveşti.
- Ar trebui să distrugem pagina. - Ce spui?
Astfel, Gold nu-l poate elibera pe Autor, iar Emma nu va mai fi coruptă.
Autorul ar rămâne în carte pe vecie sau ar putea muri.
- Regina n-ar avea final fericit. - Nu, ştim doar că nu-l va scrie Autorul.
Am mers prea departe! Trebuie s-o ocrotim pe Emma!
Soţul i-a văzut un viitor fericit, dar eu m-am speriat.
- Cum aflăm care dintre viziuni e reală? - Mă tem că ambele sunt.
Ne naştem ca nişte coli albe, capabili şi de bine, şi de rău.
Darul liberului-arbitru ne îndeamnă să alegem între cele două.
Sunt şanse egale ca oricare dintre cele două viziuni să fie adevărată.
Dacă se va adeveri viitorul văzut de mine, viaţa ei va fi dureroasă şi sinistră.
Nu putem face nimic ca să fim siguri că va fi bună?
Există o cale...
...de a izgoni din copilul vostru puterea de a face rău.
Dar această cale are un preţ, ca orice magie.
Ne învoim, orice ar fi!
Legile magiei nu-mi permit să alung întunericul din inima copilului.
El trebuie absorbit de un alt trup.
De un trup care este o coală nescrisă,
neatins de rău sau de bine, aidoma copilului vostru.
Dacă doriţi să fac această vrajă, aduceţi-mi un astfel de trup.
Discutaţi între voi.
Fiţi siguri că vreţi să continuaţi,
fiindcă, odată vraja făcută, nu va mai putea fi desfăcută.
A izgoni întunericul din copilul nostru în altul,
chiar şi pentru a-l salva pe al nostru, nu se cuvine.
Dacă nu e musai să fie alt copil?
Neguţătorul a spus că Malefica a făcut un ou.
Dacă l-am putea folosi?
Am văzut cum e ca om şi ca dragon.
Crezi că progenitura ei va fi altfel?
Nu se poate!
Bunico, bunicule, n-o să vă vină să credeţi...
- Ce e, Henry? - Mamă! Ce faci aici?
Îmi pare rău, nu am vrut să se ajungă aici.
Se pare că am ajuns la timp.
V-am spus că mă descurc şi singură.
Nu suntem sigure că eşti suficient de strictă.
Ţi-aş spune să nu te temi, drăguţă, dar aş minţi.
Dacă-l atingi, te nimicesc.
Nu e nevoie să-i faci nimic câtă vreme cooperează.
- Henry, dă-mi pagina. - Nu, mamă!
Henry Daniel Mills!
Ai să faci exact cum îţi spun!
Bine.
După cum am promis.
Să-l găsim pe Gold şi să-l eliberăm pe Autor.
Malefica ar fi putut să sufle niţel foc pentru străjerii ei.
Dacă ştiam că va fi atât de frig, îmi făceam mănuşi din doi căţeluşi.
- Drăguţă? - Uite-aici!
Hai! Nu va ţine mult.
Ce e? O zornăitoare?
Se pare că adună orice e din argint.
Uite-l!
Un cuib! Şi oul!
Cu grijă. E la fel de primejdios ca şi ea.
Alba!
Dacă ne pârjoleşti, vei pârjoli şi oul!
Ce fel de oameni sunteţi de primejduiţi un copil?
Ce copil? Ăsta nu e un copil. Va deveni un monstru, ca tine.
Iar tu ce eşti?
- Îmi pare rău. - Stai! Te rog!
Ca de la mamă la mamă, te rog să ai îndurare.
Nu-mi pot pierde copilul.
- Ţi-l aducem după ce terminăm cu el. - Nu!
- Henry? - Henry!
Hai, vin răii!
- Au venit deja. - Ce?
- Au luat pagina? - Ei aşa cred. Cu excepţia mamei, fireşte.
Mi-a aruncat o privire şi mi-am dat seama ce vrea.
Le-ai dat pagina falsă făcută de Emma.
Isteţ mai eşti! Unde e pagina adevărată?
Bravo!
Eu şi Mary Margaret o vom pune bine.
Încă ceva. Am găsit cheia. Îl putem elibera pe Autor.
- Stai! - Ce faci?
Nu ştim ce se va întâmpla. Lasă-ne pe noi.
- Dar am găsit cheia. - E prea primejdios. Du-te de aici.
Deci îl minţim şi pe Henry.
Dacă o mai ţinem aşa, nu vom fi mai presus de Gold.
Dragostea mea...
Trebuie să-ţi spun ceva, cât încă mai are însemnătate.
Magia mea, după cum ştii, are preţul ei.
Şi am ajuns atât de îndatorat, încât nu voi scăpa vreodată de povară.
Decât dacă găsesc o cale de a schimba regulile.
Însă acum...
...iată adevărul...
Se schimbă altceva.
Dacă e să schimb regulile, trebuie s-o fac degrabă.
Mă voi întoarce după tine dacă...
Dacă-mi va fi cu putinţă.
- Ce-ai făcut acolo? - Vezi-ţi de-ale tale.
- L-aţi găsit pe băiat? - Da, l-am găsit.
Eu l-am găsit.
- E o prostie! - Ce?
E o făcătură.
Tu ai văzut cartea. Ar trebui să ştii diferenţa.
- M-au păcălit. - Crezi că nu te-am bănuit?
De când aştept clipa asta! Ştiam că va veni.
- Malefica? - Pot să-ţi explic...
Adu-o în tainiţa ei.
Da, va merge.
- Întunericul din copilul nostru... - Va trece în ou.
Fie ca întunericul să treacă din pântec în cel mai întunecat mormânt.
Şi de vede lumina zilei pe ţărm îndepărtat unde sălăşluiesc umbrele...
- "Ţărm îndepărtat"? - Magia să nu-i dea trup,
iar vraja şi blestemele nevolnice să fie în faţa nou-născuţilor nevinovăţie.
Domnule, transferăm întunericul în ou, nu-i aşa?
Un trup cu astfel de întuneric n-are ce căuta pe tărâmul tău, domniţă.
Îl trimit unde îi e locul, unde nu poate face rău nimănui de aici.
- Ce? - Nu!
- N-ai spus! - Am promis mamei că i-l dăm înapoi.
Mă tem că e prea târziu.
După cum am spus, vraja odată făcută nu mai poate fi desfăcută.
Trebuie să poţi face ceva!
- E un copil! - Încă-l putem salva!
- Hoţi de copii! - Ce-aţi făcut?
N-am ştiut! Ajută-ne să oprim vraja!
Ce s-a întâmplat cu ele? Unde le-a dus portalul?
Unde le e locul.
- Trebuie să recuperăm copilul! - Mă tem că nu mai e cu putinţă.
Dar vă felicit.
Copilul vostru are sufletul curat şi inimă de erou.
Acum de voi depinde să-l îndrumaţi...
...şi să-l călăuziţi pe cărările luminii.
I-am spus Maleficei că-i vom duce copilul înapoi, iar acum...
Alba, n-am ştiut că vor trimite oul pe alt tărâm.
Am făcut o greşeală groaznică.
- Trebuie s-o facem. - Ce-i vom spune lui Henry?
Că nu era bună cheia, că pagina s-a destrămat. Găsim noi ceva.
Mai întâi să o ardem, o să vedem apoi ce facem.
Alte minciuni.
Nu mai pot.
I-am dat cartea lui Henry pentru a-i da speranţă.
Acum îl mint şi i-o iau?
Iar Regina? În sfârşit, e prietena noastră.
M-am dus la ea să mă ajute cu Emma, cu taina noastră.
N-a spus nimănui. Şi-a riscat viaţa pentru noi.
Iar noi o răsplătim răpindu-i şansa de a avea un final fericit?
- Poate mai e o cale... - Nu, David!
Regina mi-a arătat inima mea după ce am ucis-o pe Cora. Era neagră.
Regina a crezut că din cauza a ce-i făcusem mamei ei.
Dar era neagră de multă vreme.
Trebuie să-i spunem adevărul Emmei.
Căci eroii fac ce se cuvine, nu ce e uşor.
Am avut dreptate de la început.
M-aţi minţit.
Am vrut să vă cred.
Am vrut să cred în voi.
Am încercat doar...
...să te ocrotim.
- Emma, te simţi bine? - Nu, nu mă simt deloc bine.
- Trebuie să plec. - Opreşte-te, te rog!
Sunt mama ta.
Nu-mi pasă.
- Să-i tăiem gâtul şi gata. - Nu.
Dacă nu-ţi place să vezi sânge, Mal o poate incinera.
Nici vorbă!
- Nu ne va ajuta. - Ba sigur că da. Dar încă nu ştie.
Când îi voi arăta ce am,
Regina va fi slujitoarea mea pentru totdeauna.
Bună.
Am nevoie de ceva timp.
August s-a trezit.
Părinţii tăi sunt cu el.
- E... - Va fi bine.
Prietenul tău va fi bine.
- De ce te-au trimis părinţii mei? - N-au crezut că-i vei asculta.
Aşa este.
Ia-l de-aici! Nu-mi place!
- Ce se petrece? - Uite ce a trimis Cenuşăreasa.
- Inorogi. - Mie îmi plac inorogii.
Hapciu, lasă-ne singuri o clipă.
Alba, e doar o decoraţie.
Un inorog mi-a dat viziunea, iar apoi i-am răpit copilul Maleficei.
Nu vreau acest memento deasupra copilului nostru.
Ce am făcut mă frământă noapte de noapte, când încerc să dorm.
- Tot aud... - Ştiu, şi eu.
Poate Malefica a meritat-o.
Din câte ştim noi, ne-a minţit că Regina are Blestemul.
Regina n-a încercat să-l folosească. Poate au fost vorbe în vânt.
Astea nu mai contează. Contează ce am făcut noi.
Am crezut că facem un gest curajos pentru copilul nostru.
Şi am fost curajoşi, dar nicidecum omenoşi.
Am fost egoişti.
Nu cred că mai suntem eroi.
- Cum să ne îndreptăm greşeala? - Nu putem.
- Copilul Maleficei s-a dus. - Dar, Alba, noi suntem încă aici.
Cum ne îndreptăm pe noi?
Suntem apăsaţi de această povară.
- Aşa vrei să ne creştem copilul? - Fireşte că nu.
Chiar crezi că ne putem răscumpăra greşeala?
Da.
Trebuie să cred că vom putea obţine iertarea.
O şansă la îndurare.
Dar, pentru asta, trebuie să fim cât mai buni cu putinţă.
Trebuie să răspândim credinţa şi speranţa.
Altminteri, fapta noastră ne va întina pentru totdeauna.
Iar copilul nostru va suferi.
Cel pe care l-am salvat cu atâta trudă.
Poate că inorogii sunt buni,
poate că ne amintesc cât de uşor este să apuci pe calea greşită.
Cât timp ne avem unul pe altul, putem fi cât mai buni cu putinţă.
Nu se va întâmpla peste noapte...
...dar putem apuca pe calea lungă şi anevoioasă.
Dacă tot eşti convins că am rezolvat cu Regina,
n-ar fi timpul să ne ocupăm şi de ceea ce doresc eu?
Nu mi-ai adus pagina, deci n-ai dreptul să capeţi răspuns.
- Aşa ne-am înţeles. - Aşa ne-am înţeles,
dar, după cele prin care am trecut, am câştigat dreptul cu vârf şi îndesat.
Ştiu, şi vreau să-ţi dau o ultimă şansă.
Să rămâi cu ceea ce ai deja.
Nu am decât suferinţă.
Iar suferinţa se stinge, dacă nu o înteţeşti.
Iar asta...
Răspunsul ar putea fi un suflu pe care nu ţi-l doreşti.
N-am apucat să-mi văd copilul.
Nici nu ştiu dacă era băiat sau fată.
Nu-mi pasă cât mă va durea să aflu ce s-a întâmplat cu el. Trebuie să ştiu.
Nu uita, s-a petrecut acum 30 de ani.
Felicitări! Adopţia s-a finalizat!
E a dumneavoastră.
- Ce nume i-aţi ales? - Lilith.
Vrem s-o botezăm Lily.
Trăieşte!
- Şi... - Şi e în lumea asta.
Trebuie s-o găsesc.
Dacă e în lumea asta, trebuie să fie cu putinţă.
Cineva trebuie s-o cunoască.
August!
- Cum te simţi? - Obosit, dar mai bine.
- S-a întâmplat ceva. Cum te simţi? - Bine.
Mă pricep la minciuni.
E o poveste lungă şi n-are rost să discutăm acum,
mai ales că am o surpriză pentru tine. Uite ce a găsit Henry.
- Ai reuşit! - Da.
Să-l eliberăm pe Autor! Vreau răspunsuri!
Gândeşte-te bine, Emma.
Nu e doar dorinţa Reginei, ci şi a lui Gold. Voia să te corupă.
Nu-mi fac griji. Tu?
Am întrebări cu privire la mine.
- El ne poate spune totul. - Dacă ţi-a scris el povestea.
Ce tot spui?
Trebuie să-ţi spun ceva despre Autor. Nu a fost singurul.
De-a lungul timpului, au fost mai mulţi Autori.
E o sarcină, nu o persoană.
Cel ferecat aici e doar ultimul însărcinat cu o asemenea răspundere.
- Ce răspundere? - Să consemneze.
Să fie martor la cele mai mari poveşti şi să le consemneze pentru posteritate.
Asta durează de o veşnicie.
Începând cu cei care au privit umbre dansând pe pereţii peşterilor
şi au dezvoltat o filosofie
până la dramaturgii care povestesc în versuri.
Până la un bărbat pe nume Walt.
Mulţi au avut această sarcină sacră.
Mari bărbaţi şi femei, care şi-au asumat-o cu închinarea care i se cuvine.
Până la acesta, ultimul.
El a început să schimbe, nu să consemneze.
A făcut ceva, nu ştiu exact ce anume,
dar a fost picătura care le-a umplut paharul.
Cum cutezi să mă sileşti să-i fac aşa ceva unui copil?
- Povestea e mai bună aşa. - Dă Pana înapoi.
Nu eşti pe potriva acestei sarcini. Ai încălcat toate regulile.
Ai minţit, ne-ai viclenit şi ţi-ai uitat sacra îndatorire.
Acum trebuie să-ţi înduri pedeapsa.
De aceea Vrăjitorul şi Discipolul lui l-au întemniţat în carte.
Ei aleg Autorul şi şi-au asumat răspunderea pentru greşeala făcută.
Dacă e aşa, iar el e încă acolo...
...încă mai poate schimba cartea.
Încă mai poate schimba poveştile.
Eşti departe de cea care refuza să creadă.
Da, aşa este.
Tare înghesuit am mai stat!
N-am putut lua nici clondirul, şi mi se uscase gâtlejul!
- De unde-l ai? - Ăsta?
Am întâlnit o pereche cumsecade şi mi l-a dat.
- Vreţi? Are gust de nucşoară. - Tu...
- Tu eşti Autorul? - Neguţătorul?
Câte întrebări avem!
Nu mă îndoiesc.
Stai!