SABIA DIN PIATRĂ
Aşa. Staţi împreună.
Arhimede, uite!
Merlin, uite, sunt scutier!
Foarte frumos, băiete.
Într-adevăr...
Un costum de maimuţă bun doar pentru lustruit ghete.
O marionetă pentru tăntălăul de Kay.
Asta poartă toţi scutierii.
Eu credeam că o să ajungi departe.
Nu.
- Ce? - Nu face asta.
- Scuze. - Nu mă refer la baton, Emma.
- De unde ştii cum mă cheamă? - Ştiu multe.
Şi îţi spun să nu faci asta.
Nu înţeleg.
Când faci ceva ce nu trebuie,
chiar dacă o faci din motive corecte, se pot întâmpla nenorociri, Emma.
Nenorociri.
Într-o bună zi, vei avea ocazia
să o scoţi pe Excalibur din piatra sa.
- Ai grijă! - Dar să nu faci asta.
Lasă sabia acolo unde e.
Nu e uşor de scos. Mai bine vezi-ţi de treabă.
Dar Kay are nevoie de sabie.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
- Aici e locul, Lancelot? - Ai încredere, Arthur.
Profeţia lui Merlin a fost limpede. Aici e.
Nu de profeţie mă tem.
Cineva a ajuns înaintea noastră.
Aţi ajuns prea târziu.
Sir Kay, nu ceda tentaţiei! Nu este sabia ta.
De ce? Din cauza profeţiei unui vrăjitor bătrân?
Vrei să te accept drept regele meu? Nu, mulţumesc.
Trebuie să iau ceea ce vreau şi voi fi cel mai mare împărat.
- E rândul tău. - Aşa se pare.
- Unde e restul? - Atât este.
Cum iei tronul cu jumătate de sabie? Ce spui oamenilor?
Nimic. Ei trebuie să ştie doar că acum au un rege.
Între timp, ne aşteaptă o nouă expediţie. Excalibur trebuie întregită!
Trebuie găsită cealaltă jumătate.
- Cum poate fi aşa proastă? - Regina!
- Altă cale nu era? - Nu.
Era să te omoare! Te-a salvat.
- Crezi că nu ştiu? - Acum este...
- Întunecata. - E o problemă pentru noi toţi.
- E încă bună! - Sper.
N-a încălecat pe un inorog, a fost atrasă în vârtejul răului!
Unde e? Unde a dispărut?
Nu contează.
- Amice, nu... - Nu-mi sta în cale!
Dacă n-o pot găsi, măcar o pot aduce încoace.
Întunecato, cu acest pumnal îţi poruncesc... să revii!
Întunecato, arată-te!
Lasă pumnalului jos până nu păţeşti ceva, machiatule! Nu ştii regulile?
O pot invoca pe Întunecată din orice colţ al lumii.
Aici ai greşit.
Ea nu mai este în această lume.
Unde mă aflu?
Cine e acolo?
Erai în Storybrooke, în comă.
Chiar sunt. De fapt, el este.
- Tu ce eşti? - Sunt multe lucruri.
Sunt vocea din mintea ta,
puterile Întunecatului din tine, din interiorul tuturor Întunecaţilor.
Rumplestiltskin e unul între mulţi.
Să mă prefac în altceva. Ce zici de Gorgon Invincibilul?
- Încetează! - Cred că e mai simplu aşa.
- Eşti gata să începem? - Ce anume?
Să înveţi să fii Întunecată.
Îţi voi fi ghid,
până când îţi vei îmbrăţişa puterile.
- Nu voi îmbrăţişa niciodată răul. - Toţi spun asta.
Toţi cei care sorb din acest puţ nu se mai pot opri.
Nu te poţi opri. Trebuie să fii oprit.
Asta e soarta celor Întunecaţi.
Nu poţi pleca pur şi simplu.
Sunt în Pădurea Fermecată. Merlin nu poate fi departe.
Ucenicul a zis că poate nimici Întunericul.
- Merlin? Ţi-e mai bine cu mine. - Nu voi fi niciodată ca voi!
Nu le voi face rău celor la care ţin, cei care ţin la mine.
Ucenicule, monstruozitatea a luat-o pe Emma. Unde s-au dus?
Este acum acolo unde se naşte Întunericul...
- Pe tărâmul tău. - Du-ne acolo.
Acum sunt prea slăbit.
Dar asta...
...vă va ajuta.
E un dar de la vrăjitorul Merlin.
Mi l-a dat în ziua în care i-am devenit ucenic.
În el sălăşluieşte vraja luminii.
- Ne duce la fata noastră? - Nu de unul singur.
Ca să treci de pe un tărâm pe altul, trebuie mânuit aşa cum a fost făurit,
cu ambele feţe ale monedei...
Lumina... şi...
...întunericul.
Ăsta e semnalul meu.
Ajunge, te faci de râs şi pierdem timpul.
- Ai grijă! Ştiu ce fac. - Nu e suficient.
Are nevoie de Întuneric, ai auzit. Te-ai înmuiat.
Nu, zău? Vrei să-ţi vezi propriile intestine?
Eşti aprigă, dar nu mai ai Întunericul de partea ta.
În mod ironic, ai făcut prea mult bine.
Ne trebuie un om cu adevărat malefic.
Nu. În niciun caz. Nu sora mea!
- Vrăjitoarea aia e dezaxată. - Merită să riscăm pentru Emma.
S-a sacrificat pentru tine, Majestate.
Credea că o regină malefică e bună.
Nu crezi că îi eşti datoare?
Hei! Nu te supăra! Am nevoie de ajutor!
Cum ajung la Camelot? Ştii drumul?
Desigur! Te costă doar...
- ...doi arginţi. - Nu am arginţi la mine.
- Trei. - Mă grăbesc.
- Patru. - Spune-mi odată!
- Ce faci? - Nu fac nimic.
- Cum să nu? - Termină.
Nu eu fac asta, ci tu.
Ţi-a plăcut? E prima oară când simţi gustul Întunericului.
Belle, ajută-i cu Emma.
Eşti descurcăreaţă. Le poţi fi de folos, dar nu ştiu asta încă.
Dacă moare, vreau să fiu alături de el.
Trandafirul e legat de bestia ta, Belle.
Atât timp cât va avea petale, nu va muri. Du-te.
Regina, încerc să meditez. Îl ajută pe bebeluş.
- Plecaţi. Îmi stricaţi chi-ul. - Avem nevoie de ajutor.
Cred că sunteţi disperaţi.
Sau cineva avea nevoie de un pretext ca să mă vadă.
Ai grijă.
- Atunci, ce este? - S-a întâmplat ceva cu Emma.
Lasă-mă în pace. Nu am nevoie de tine.
Am trecut de trei ori pe lângă arţarul acela.
Mergi în cerc, drăguţă. Te pot ajuta, dacă mă laşi.
- Nu folosesc vrăji întunecate. - Nici n-am spus că folosesc vrăji.
Dacă vrei să-l găseşti pe Merlin, întreabă şi-l vei găsi.
- Fie. Cum îl găsesc pe Merlin? - Mă bucur că ai întrebat.
Există o forţă magică care te duce unde vrei.
Dacă mă laşi, îţi arăt unde o poţi găsi.
- Ascult. - Excelent!
Închipuie-ţi un lac precum oglinda,
un arbore înalt, cu ramuri care atârnă până jos.
Deasupra lui, un superb cer albastru.
Trebuie să vezi cu ochii minţii imaginea asta.
Bine. Îmi imaginez...
- Ce? Am zis fără vrăji! - Nu eu am făcut vraja, ci tu.
Felicitări pentru prima transportare vrăjită.
- M-ai păcălit. - Sunt Întunecat doar.
- Pleacă! - Nu cred că îţi doreşti asta.
Uite! O flăcăruie.
Dacă vrei să-l găseşti pe Merlin, trebuie s-o prinzi!
- E ditamai încurcătura. - Ajută-ne.
Putem scăpa lumea de acest întuneric.
- Nu vrei, pentru copilul nostru? - Este copilul eu!
Eu fac toată treaba. Tu ai fost un pion recalcitrant.
- Foarte recalcitrant. - Nici mie nu mi-a plăcut, să ştii.
- Nu ştiu ce vezi la el. - Poţi naşte şi fără limbă...
Ajunge cu cearta! Ne ajuţi s-o găsim pe Emma?
- Desigur. - Ce?
Sarcina m-a schimbat, dragă.
Fac tot ce pot ca s-o eliberez pe Emma de Întuneric.
Arată-mi bagheta.
Nicio grijă. Brăţărica asta îmi inhibă vrăjile.
Nu mai am nicio putere.
Atât de simplă...
E nevoie de un obiect care să ghideze portalul spre destinaţie
şi care a aparţinut Emmei, ceva cu însemnătate pentru ea.
Bine. Asta se poate.
Ba nu. Magia ta nu e destul de puternică.
- Poţi să o faci să meargă? - Cred că da.
Dar mă împiedică un mic detaliu.
Niciodată!
Nu i-a trecut supărarea. Ar trebui să discuţi cu ea.
Poate sunt singura ta speranţă s-o găseşti pe Emma.
Hei! Am nevoie de chestia aia! Opreşte-te!
Înapoi, domniţă!
- Nu-mi pune ţinta la încercare. - Nu-ţi fac niciun rău.
A fost doar o mângâiere vrăjită?
- Am văzut vrăjitoare la viaţa mea. - Nu sunt vrăjitoare!
- Am magie întunecată doar. - Care e diferenţa?
Vreau să scap de ea. Flăcăruia aceea e singura cale.
- Vrei să scapi de ea? - Cu disperare.
Fie. Cunosc sentimentul.
Blestemul e groaznic. Zi mersi că nu eşti ursoaică.
Lasă... Aş vrea să te pot ajuta.
Dar şi eu am nevoie de flăcăruie pentru familia şi regatul meu.
Mă tem că va trebui să ne batem pe ea.
- Ce? - Eu sunt dispusă să lupt pentru ea.
- Fără vrăji! - E aprigă. Îmi place.
- Rupe-i gâtul. - Nu mă lupt cu tine.
- Nu? - De ce?
Cu vrăji sau fără, aş ceda Tentaţiei Întunericului.
Ia-o şi fugi. E a ta.
- Să nu încerci vreo şmecherie. - Nu. Du-te.
Mulţumesc.
- Eu sunt Merida. - Emma.
- Eşti la ananghie, Emma? - Se poate spune asta.
N-ar fi corect să te las aşa. Te pot ajuta.
- Nu cred. - Nu se ştie.
Nu ştii prea multe despre flăcăruie. Se nasc într-un loc fermecat,
numit Dealul Pietrelor.
Îţi răspund la întrebare când le duci acasă.
E la o zi de mers de aici.
Dacă mergem împreună, flăcăruia mă ajută pe mine,
apoi ţi-o dau ţie, ca să te ajute.
Henry, se rezolvă. Acum tu eşti Autorul.
Scoate cu stiloul Întunericul din Emma şi adu-o înapoi.
L-am rupt.
- Ce ai făcut? - E prea multă putere.
Aşa a păţit ultimul Autor.
N-a mai consemnat istoria şi a schimbat-o prin magie.
Mamei nu i-ar plăcea.
- Vrea să fac numai bine. - Onoare...
Deci nu încalci nicio regulă?
Dar dacă există o cale, una periculoasă,
de a o ajuta pe mama ta, care nu i-ar plăcea celeilalte tale mame?
N-am nevoie de permisiunea ei. Nu mai sunt copil.
Bine.
Pentru că ne bazăm pe persoana pe care Regina o dispreţuieşte.
- Zelena. - Exact.
O vom elibera pe Vrăjitoarea cea Rea.
- Nu ştii că graba strică treaba? - Nu este timp.
De ce te grăbeşti?
- De ce ai nevoie de flăcăruie? - Fraţii mei...
Au fost răpiţi de clanurile din ţara mea. Trei băieţei nevinovaţi.
Sunt nişte sălbatici! Din cauza mea.
Tata e... era rege.
După ce a murit, clanurile nu m-au vrut regină.
În ţara mea, oamenii... Bărbaţii nu cred că femeile pot cârmui.
- Nu doar în ţara ta. - O să le arăt eu.
Voi duce flăcăruia la fraţii mei. Îi voi salva, orice-ar fi.
Dacă clanurile vor război, va fi război.
Nu-ţi poţi ajuta fraţii dacă leşini de epuizare.
- De când n-ai mai dormit? - Ce lună e?
Bine. Hai să înnoptăm. Doar până în zori.
Bine?
Nu poţi să dormi? Nicio grijă. Întunecaţii n-au nevoie de somn.
De aceea torceam fir. Mai trecea timpul.
O activitate te va ajuta să uiţi blestemăţiile pe care le vei face.
- Îţi place tricotatul? - Nu vezi că mă descurc?
Când termină Merida cu flăcăruia, e rândul meu.
Flăcăruia nu e o jucărie. Nu ţi-o poate da, pur şi simplu.
Cel care-i şopteşte devine stăpânul ei pe vecie.
- Dacă ea o foloseşte, eu nu mai pot? - Atât timp cât inima ei bate, nu.
Vrei să o iau pentru mine însămi.
Poartă-te ca o Întunecată!
Ştiai că va fi aşa. M-ai dus la ea. Ai vrut să o trădez pe Merida.
Bravo! Cum ai ştiut codul?
Mama se pricepe la magie, dar nu şi la parole.
Pune mereu ziua mea de naştere. Normal ar fi s-o schimbe.
Care e planul? Cum ajungem la ea? Şmecheria lui Chewbacca?
Nu pot folosi aceeaşi şmecherie. Am altă idee.
Soră Ratched, mama e aici?
Henry!
Ajută-mă cu mopul ăla!
Îmi pare tare rău! A fost un accident. Scuze.
A fost un accident.
Ce vrei?
- Să mă ajuţi cu bagheta. - Ai venit pe cont propriu.
Îmi place. Hai, scoate-o.
Mai întâi, am nevoie de asigurări că nu o să faci ceva... neaşteptat.
Pe viaţa copilului meu nenăscut.
Mă tem că am nevoie de asigurări mai serioase.
- Ce-i asta? - O poţiune de la sora ta.
- Ce face? - Smulge inimi.
- De ce ţi-ar da aşa ceva? - Voia să iau inima mamei tale.
Doar ştii că ai o familie instabilă.
O să te doară niţel.
O fi familia mea instabilă, dar ştim cu toţii că inima e preţioasă.
I-am făcut o vrajă de protecţie de multă vreme.
Va trebui să te străduieşti mai mult.
Să ştii că ai avut dreptate. Chiar a durut.
Vrei să vezi ce doare rău?
Ce...
Aşa... E mult mai bine.
- Trebuia să o asculţi pe sora mea. - Nu!
- I-ai dat drumul? - Am lăsat-o să scape.
- Tolomacule! - Măcar încerc s-o salvez pe Emma.
- Cum adică? - Vrei să fii singură cu Henry.
- Poate că n-o mai vrei pe Emma! - Îţi place cârligul ăla?
Poate te alegi cu încă unul.
Zelena a scăpat. Asta e important. Dar nu mai important ca Emma.
Emma ne-a ţinut uniţi şi aşa vom rămâne.
Orice-ar fi, vom lăsa la o parte prostiile
şi o vom găsi pe fiica mea. Bine?
Bine.
Unde s-ar duce Zelena prima oară?
Ştiu exact unde s-a dus.
Mai bine zis, ştiu după cine s-a dus.
Robin!
- Abia a adormit. - Scuze.
Îmi făceam griji. Zelena a scăpat.
Trebuie să-l luăm pe Roland şi să mergem. Ceilalţi aşteaptă.
- Ce? - Îmi place că te gândeşti la mine.
- Zelena! - Bravo!
Chiar o iubeşti, nu? Cum de nu ţi-ai dat seama că-s eu?
- Ce vrei? - Pe tine, dragule.
Tu eşti cheia a tot ceea ce vreau.
Bună, surioară. Văd că ai reparat ceasul. Ar fi păcat să se strice din nou.
Dar ar fi distractiv să-l vedem pe Robin zburând ca o săgeată.
- Dacă îi faci ceva... - Nu vreau să-i fac rău lui Robin.
Îl dau la schimb pentru bagheta ucenicului.
- De ce o vrei? - M-am săturat să pierd în faţa ta!
Totul îţi revine ţie, întotdeauna!
Acum însă... am pe cineva care să mă iubească doar pe mine.
E viitorul meu şi nu permit nimănui să mi-l ia.
Vreau să fiu departe de tine şi de Robin.
Dincolo de curcubeu, unde tu nu poţi veni.
- Înapoi în Oz? - Acolo eram temută şi dispreţuită,
dar eram liberă, aveam control.
Dacă vrei să trăiască iubitul tău ce duhneşte a pădure, dă-mi bagheta.
Nici să nu te gândeşti.
Regina, nu poţi face asta. Te rog!
Trebuie.
Minunat! Acum îi trebuie doar puţină ghidare.
O podoabă de acasă.
Priveşte-mă cum fac ceea ce tu nu ai avut puterea să faci.
- Nu! - Ce naiba s-a întâmplat?
Nu sunt proastă. Ştiam că poţi deschide portalul.
Dar ştiam şi că asta te va slăbi.
Familia noastră se pricepe bine la un lucru.
Să exploateze durerea.
Îţi vom lua portalul, dar nu îl vom duce în Oz.
Îl ducem la Emma.
Nu!
- Nu... - Ba da!
- Unde este? - Face ceea ce ar trebui să faci tu.
Se ocupă mai întâi de ea.
Dacă ajunge la Dealul Pietrelor şi îi şopteşte flăcăruii, s-a terminat.
- Poţi s-o omori. - Nu omor pe nimeni!
Vorbeşte gura fără tine.
Cum arată Dealul Pietrelor?
- Te gândeşti să faci o vrajă? - Spune-mi.
- Parcă nu foloseai magie întunecată. - Cum arată?
Dacă insişti...
Te rog, du-mă la fraţii mei, ca să-i salvez.
Nu!
- Ai idee ce-ai făcut? - Da. Cu siguranţă.
Opreşte-te! Nu ştiu ce fel de vrăjitoare eşti
sau ce voci ciudate sălăşluiesc în capul tău, dar am auzit tot.
- Ce zice? Exagerează cu accentul. - Nu ştii ce-ai auzit.
- Îţi explic. - N-am nevoie de minciuni.
Am nevoie de flăcăruie şi de fraţii mei. Pleacă!
Te provoacă.
- Pleacă de-aici! - Omoar-o!
- Nu te pune cu mine, vrăjitoareo! - Ce ai aştepţi, Întunecato?
Ştii ce ai de făcut. Haide, smulge-i inima din piept.
Trageţi obloanele, asiguraţi condimentele!
Nu mişca!
- Clădirea nu e asigurată pentru zbor. - O să fie bine.
Vine, Majestate.
Cum convingem ciclonul să ne ducă la Emma, nu în Oz?
Folosim asta.
- Păturica Emmei din copilărie! - Nu puteam lua Volkswagenul ei broscuţă.
Sunteţi gata?
- Tornada! - Leroy!
E în regulă. Noi am invocat-o.
- Serios? - Ne duce la Emma.
Doar adulţii au voie, piticilor!
- Nu! Rămânem! - Nu?
- Da? - Am stat prea mult pe bară.
Am ratat prea multe aventuri. A devenit jenant!
Suntem întrebaţi cum a fost aventura,
dar noi nu suntem invitaţi, nu e nevoie de noi.
Nu te mai scăpăm din ochi. Nici dacă ne paşte o moarte sigură.
- Mulţumesc. - Sigură?
Ţineţi-vă bine!
Ai reuşit!
Acum este momentul. Vrei flăcăruia? Nu există decât o cale.
Haide.
Nu o voi ucide.
Aşa să ştii!
Haide...
Foloseşte-ţi furia. Foloseşte-ţi puterea!
- Pot vorbi cu ea. - Eşti nebună, nu vorbesc cu tine!
Trebuie să-l găseşti pe Merlin, Întunecato.
Ai nevoie de flăcăruie.
- Te rog, nu! - Omoar-o!
Ce mai aştepţi? Omoar-o!
Opreşte-te!
Excelent! Acum... zdrobeşte-o!
Swan, nu face asta!
- Ce? Cum? - Nu contează.
Mă ştii tu să mă descurajez uşor?
Nu înţelegi. Doar aşa-l pot găsi pe Merlin.
- Doar el poate opri Întunericul. - Exact. Zdrobeşte-o!
Doar aşa vă pot proteja pe toţi.
Dar laşi Întunericul să te consume!
N-ai de unde să ştii.
- Nu riscăm. - Stai. Nu putem face asta.
Trebuie să fie alegerea ei.
Nu-i asculta. Ei nu înţeleg miza.
Nu înţelegeţi care e miza.
Dacă nu-l găsesc pe Merlin, Întunericul vă va distruge pe toţi.
Emma, te rog. Nu face asta.
Întunecaţii îi distrug pe cei de lângă ei.
Uită-te la Gold.
Nu pot face asta familiei mele.
Şi ţie...
- Trebuie să moară. - Trebuie să moară.
Tu te auzi? Nu sunt cuvintele tale.
Vom găsi împreună altă cale.
Ne-am adunat aici, buni şi răi, pentru tine, datorită ţie.
Dacă putem trece peste demonii noştri,
atunci poţi şi tu.
Te simţi bine?
Fabulos, pentru cineva căreia i s-a scos inima din piept.
Mulţumesc pentru... Pentru că ai înţeles.
- Eu îţi mulţumesc. - Era să te omor.
Ştiu asta.
Mulţumesc că mi-ai arătat Întunericul din tine,
că mi-ai amintit că există în mine.
Eram pe cale să-i omor pe cei care mi-au luat fraţii, dar poate...
Poate că o să le arăt îndurare. Îndurarea poate tămădui ţara mea divizată.
Cineva şi-o va lua pe coajă pentru ce-am pătimit.
Abia apoi voi arăta îndurare.
Mamă, tată, e prea periculos. Nu trebuia să veniţi.
- A trebuit. - Eşti fiica noastră.
Nu aduci a crocodil.
- Am avut noroc. - Poftim.
- Ar trebui să-l ai. - Ia-l.
Te vei putea controla.
- Nu. - Emma, gândeşte-te
ce poate face dacă va cădea în mâinile cui nu trebuie.
Abia învăţ să-mi controlez Întunericul. E prea multă putere.
Cineva trebuie să mă vegheze.
- Vorbeşti serios? - Eu te-am salvat pe tine.
Acum, salvează-mă tu pe mine.
Dacă nu mă poţi salva,
fă ce nu poate face nimeni de bunăvoie.
Doar tu poţi trece de sentimente, făcând ceea ce trebuie.
Adică să mă distrugi.
- Nu se va ajunge la asta. - Ştiu, puştiule.
Voi cum aţi ajuns aici?
Mai bine îţi arătăm.
Aţi adus localul...
Generatorul de rezervă merge, dar friteuzele s-au dus.
- Şi pe Bunicuţa... - Adio inele de ceapă...
- Şi pe Leroy... - Toată lumea vrea să te ajute.
Emma!
Ce mai e?
Rămâneţi în spatele meu.
Cine sunteţi şi ce vreţi?
Eu sunt regele Arthur din Camelot. Am venit după voi.
- Pe noi? - Cred că suntem surprinşi, milord.
- Ne aşteptaţi? - Datorită lui Merlin.
A prevăzut de mult că veţi veni şi a făcut multe alte profeţii.
Merlin? Unde este?
- Ni s-a spus că a dispărut. - Aşa este.
Dar nu pentru mult timp.
Conform profeţiei sale, destinul vostru e să ne duceţi la el.
Veniţi cu mine.
- Unde? - În Camelot, desigur.
DUPĂ ŞASE SĂPTĂMÂNI
Domnule şerif, îmi place când oraşul este liniştit.
Pentru că sunt un şerif destoinic.
Ce căutaţi aici?
Ce s-a întâmplat?
- V-aţi întors. - Fir-ar să fie...
Nu are nicio logică.
Tocmai intram în Camelot.
Ce-i cu hainele astea? Hapciu, cât timp am lipsit?
- Şase săptămâni. - Ce?
Amintirile noastre... s-au evaporat.
Din nou?
Unde e Emma?
Calmaţi-vă.
Sunt chiar aici.
- Mamă, ce s-a întâmplat cu tine? - Nu e limpede?
Aţi mers în Camelot să scoateţi Întunericul din mine.
Şi aţi eşuat.
Tu ce naiba mai eşti?
În oraşul ăsta nu mai e niciun Salvator.
Emma, termină. Ajunge.
- Ce o să faci? - Exact ce mi-ai cerut.
Asta cauţi?
Doar eu o să ating acest pumnal.
Acum, pentru ce mi-aţi făcut...
...urmează să fiţi pedepsiţi.
Emma...
De ce faci asta?
Pentru că...
Sunt Întunecata.