Din episoadele anterioare...
Cel mai puternic vrăjitor e captiv într-un copac?
- Îl vom scoate? - Merlin nu dă greş.
Cât timp trandafirul are petale, el va trăi.
Putem fi împreună chiar dacă sunt Întunecata.
Vor să-l distrugă pe Întunecat. Dacă-i ajut, pun mâna pe pumnal.
Turnul lui Merlin... Trebuie să găsim ceva aici.
Poţi întregi arma aceea şi o poţi folosi pentru a nimici lumina pe vecie.
A scăzut producţia, băieţi.
Ştiu că Mutulică e copac, dar trebuie să compensăm noi.
Produce oxigen.
- Hei! Să ne concentrăm la treabă. - Da.
Nimeni nu vrea surprize neplăcute.
Nu primeşti praf, surioară!
Azi caut altceva. Ceva mai ascuţit.
Toporul meu!
Voiosule, am învăţat ceva de când sunt Întunecată.
Dacă ai numele trecut pe un lucru, nu-l scăpa din ochi.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
Ca să-l eliberăm pe Merlin, ne trebuie otravă.
Dar etichetele s-au şters.
- Lasă poţiunea de decamuflare. - Sigur?
- Copacul ar putea fi el, transfigurat? - Putem afla cu o mostră.
Dacă rupem o creangă care se transformă în deget, cine o să plângă?
Căutaţi otravă!
Nu vreţi să dau din nas şi să-l scot din copac?
Nu! Magia ta e întunecată acum. Nu merită.
Mă voi preface că sunt Salvatoarea lui şi putem face asta cu toţii.
- Regina are dreptate, Emma. - Cineva dă dreptate unei femei.
E la mintea cocoşului. Nu-i aşa, David?
Cum merge treaba, doamnă Salvatoare?
Înaintez încet, dar sigur.
E minunat să lucrăm cu cărţile lui Merlin.
Parcă aş vorbi cu maestrul însuşi.
- Dar dacă am putea vorbi cu el? - Ce?
Da! Din când în când, eşti chiar genială!
Da, dacă vorbim cu el, ne poate spune cum să-l scoatem.
- O ciupercă. - Una otrăvitoare, mai exact.
E utilă în comunicarea peste bariere, trece chiar peste farmece.
Cică se cheamă "Coroana stacojie".
Am auzit de ea. Cică ar creşte în Brocéliande, Pădurea nopţii veşnice.
Dar există doar în legende.
- E imaginară. - Aşa se zice şi despre noi. Unde e?
La jumătate de zi călare. Dar e protejată de forţe magice.
- Aşteaptă să aflăm mai multe. - Nu e nevoie de mine aici.
E o ocazie şi profit de ea.
Stai!
- Majestate, nu încerca să mă opreşti. - Nici pomeneală!
Aş vrea să-ţi propun să te însoţesc, prinţe David.
Vino cu mine să ne echipăm. Putem pleca în expediţie ca fraţii.
DUPĂ ŞASE SĂPTĂMÂNI
Semnul întrebării de aici e făcut cu scrisul meu.
Cred că am însemnat pagina asta în Camelot.
Nu ştiu dacă ăsta e răspunsul, dar cărţile astea sunt de acolo.
Cred că am căutat aici răspunsuri.
Am fost violaţi!
- Care e problema? - Care crezi? Puştoaica ta!
- Mi-a luat toporul! - Ocupă-te de pitici. Eu rămân la astea.
- Ce vrei să facem, Leroy? - Ajută-ne.
Ştim că e fiica ta, dar trebuie să faci ceva. Altfel, facem noi.
- Nu-i faceţi rău! - Nu te speria. N-o pot răni.
Atât contează? Nu fi tatăl speriat! Fii şeriful nostru, avem nevoie de tine!
Încerc să-ţi recuperez toporul. Mersi că ne-ai anunţat.
Încă o insultă pe care o înghiţim. Pentru moment.
Ce face cu toporul? Nu-mi sună a bine.
Ce face cu un topor? Are puterile ei doar.
- David! - Vreau să vorbească cu noi.
Ştiu. Şi eu!
- Mai rău e că nu o putem salva. - Nu încă. Încercăm.
- Cum? Eu ce fac? - Conduci.
- Nu mă urmează nimeni. - Lasă-i pe pitici!
Îmi fac griji pentru Emma şi cred că este vina mea!
Ea a ales să-i salveze pe toţi.
Trebuia s-o opresc. Sunt tatăl ei. Acum mă simt...
Mă simt paralizat.
Nu mai pot face nimic pentru nimeni.
Faci ceva. Ne ajuţi aşa cum poţi.
Asta e o problemă.
Hei...
În orice lume, tu eşti eroul meu.
- Mai ţii minte? - Desigur.
Du-te. Mă descurc.
- Bună dimineaţa, domnule şerif. - Majestate, ai găsit sabia?
N-am găsit-o pe Excalibur, dar am o treabă mult mai urgentă.
- Relicvariul nostru a fost jefuit. - Poftim?
Relicve magice adunate de cavalerii Mesei Rotunde. Sunt foarte preţioase.
Nu ştiam că e aici, până să apară aici, aproape gol.
- Preţioase? - Era un bob de fasole fermecat.
Acest bob îmi poate duce oamenii acasă cât ai clipi.
Îl voi găsi, chiar de va trebui să cercetez toate locuinţele.
- Nu e nevoie să fii singur. - Mă poţi ajuta?
- Te ajut să te întorci în Camelot. - Mulţumesc.
Un topor de pitic! E o cale inventivă către eşec.
- Topoarele piticilor taie orice. - Nimic nu taie magia.
Poate un sărut. Te-ai gândit să-i dai un pupic?
Rămâi fără opţiuni, drăguţă. Vrem să nimiceşti lumina.
Un erou trebuie să scoată sabia Excalibur din piatră.
Să fim sinceri, nu vei fi tu aceea.
Lasă prostiile astea şi adu-ne eroul de care avem nevoie.
Şi cred că ştim amândoi cine e acela.
Nu-i nimic. O să-ţi iasă până la urmă.
Poate că e timpul pentru un ceai. Calmarea nervilor limpezeşte gândurile.
Tu eşti aici ca să fiu cu ochii pe tine, slujnică mută.
Nu-ţi da ochii peste cap. Trebuie să ne lămurim.
Bine.
- Ce voce cristalină şi feminină am! - Ajunge!
Să discutăm despre cum vrei să fugi înapoi în Oz.
Zelena...
Ştii că nu poţi lua acel copil de lângă Robin.
Tu vorbeşti? Tu vrei să-l iei de la mine.
Acest copil ar putea fi singura mea şansă de a fi iubită şi...
Tu ai avut o a doua şansă. Vreau şi eu.
Îmi pare rău, dar ai avut a doua şansă.
Şi apoi încă una!
Nu te mai victimiza atâta.
Este absurd.
N-ai decât să-mi spui cât vrei că viaţa e corectă.
Eu nu văd decât o soră care are toate jucăriile...
Taci şi ascultă, măcar o dată-n viaţă.
Ai uitat cine sunt. Sunt Regina cea Rea.
Pot fi un coşmar mult mai mare decât îţi imaginezi.
Acum îţi ofer în dar o promisiune.
Mă voi asigura că cel mic va fi bine,
că va fi iubit şi va fi în siguranţă.
Îmi voi ţine promisiunea,
dar nu este valabilă şi pentru tine.
Îmi place să fiu pregătit.
- E scaunul lui Percival? - Da.
Nu e cazul de alte scuze. Un lider face ceea ce trebuie.
Voi găsi un om demn să-i ia locul.
Acesta va rămâne veşnic liber.
Credeam că e scaunul tău. E demn de un rege.
Nu. Al meu e ca toate celelalte, iar masa este rotundă.
Cei din ordinul nostru sunt regi şi prinţi în ţinuturile lor.
Cu toate acestea, stau bucuroşi la masă cu restul cavalerilor.
Niciunul nu e mai presus de altul. Cu excepţia acestuia.
Acesta este "Scaunul pericolului".
E rezervat cavalerului cu suflet curat, lui i se încredinţează misiunile sacre.
A aparţinut unui om în care am avut mare încredere, dar m-a trădat.
- De atunci, e liber. - Lancelot.
- Ai auzit de el. - Toţi sunteţi eroi legendari.
Serios? Mă trec fiorii când mă gândesc la povestea asta.
E una dintre cele mai frumoase poveşti de dragoste.
Dragostea ta pentru Guinevere a fost răpită de bunul tău prieten, Lancelot.
E o poveste tragică, cu final fericit.
Se pare că totul ţine de trecut acum.
Da. Lancelot a fost un om de treabă.
- Situaţia a fost dificilă. - Înţeleg.
Eu şi Albă... Eu şi Mary Margaret l-am cunoscut.
Da? Ce mai face?
Îmi pare rău, dar am aflat că a murit.
Îmi pare rău.
Lancelot a cedat ispitei, dar a fost un cavaler bun.
S-a învinuit mai mult decât aş fi făcut-o eu. Voiam să fie fericit.
Dar nu cu soţia mea.
Atenţie!
Acesta este relicvariul nostru,
care conţine obiecte sacre şi magice găsite de cavalerii noştri.
- N-am mai văzut asemenea magie. - E Flacăra nestinsă.
Se spune că face parte din tufişul în flăcări.
Ne va lumina calea şi ne va ajuta acolo unde mergem.
Relicvariul, Majestate...
Tu l-ai găsit spart?
- Ai vreo bănuială? - Eu?
Toată lumea vorbeşte de Întunecat în acest loc.
- Poate că... - Nu fi prost!
Arthur, a luat toporul unui pitic.
Iar Întunecatul nu are nevoie de unelte.
Încuietoarea a fost forţată. Se văd urmele.
- Ai dreptate. - E ţinutul tău. Ce zici?
Chiar dacă nu ştiu cine a făcut asta,
ştiu ce urmează să facă făptaşul.
- Cunosc privirea asta. Porneşte de sus. - Ştiu să folosesc telefonul.
- Ce-i asta? - O poză din Zelena.
Nu, e copilul. I se zice ecografie.
Ai sentimente amestecate, bănuiesc.
Ştiu că e dureros pentru Regina
ca sora ei malefică să-mi poarte copilul. Şi pe mine mă doare!
Dar nu pot să neg că într-un fel mă şi bucur.
E copilul meu. Nu vreau să afle Regina.
Nu vreau să confund fericirea mea cu...
Situaţia ta e cu siguranţă complexă.
Spre deosebire de viaţa ta amoroasă simplă.
Nu e acelaşi lucru.
Noua casă...
Există acolo o uşă de care nu vrea să mă apropii.
Ce crezi că ascunde? Mă gândeam să...
- Comanda! - Nu am comandat nimic.
Ce scrie?
"Ne vedem pe vasul tău. Emma."
Ai dreptate. Lucrurile sunt complicate peste tot.
- Nu e amuzant să te arăţi aşa. - Scuze.
Ce se petrece?
Ştiu că totul a fost derutant şi nici eu nu am fost de ajutor.
Îmi cer scuze că am reacţionat aşa. Ştiu că încercai să ajuţi.
Mă gândeam să discutăm la masă, ca pe vremuri.
Mi-ar plăcea mult. Dar nu e deloc ca pe vremuri.
E mai bine acum?
Haide...
Poţi avea încredere în mine.
E amiază?
Chiar este noapte veşnică. Bine că avem torţa.
Bine că am trimis caii acasă cu Grif. Ar fi fost agitaţi în pădure.
Scutierul tău munceşte mult.
"Şi nu-i mulţumeşti destul." Aud cuvintele, chiar nerostite.
Dar ai dreptate. Nici măcar nu pot invoca ignoranţa.
M-am născut om simplu şi am slujit şi eu.
- Nu provii dintr-o familie de nobili? - Sunt ţăran în toată puterea cuvântului.
Păstor.
Simt deja cum mi se relaxează coloana.
- Să terminăm cu titlurile, da? - Desigur.
Cât despre scutierul meu, Guin compensează acoperindu-l cu daruri.
- E cea mai bună femeie pe care o ştiu. - Ca şi soţia mea.
Dacă faci parte din familie, ar muri pentru tine.
Nu înseamnă că Guin nu e şi feroce.
Am văzut-o săgetând ochiul unui porumbel în zbor.
Mary Margaret poate face asta. Nu ar face-o, dar poate.
- Să organizăm un turnir, să se întreacă. - Da.
Sigur le-ar plăcea să se înfrunte, în timp ce noi ne distrăm.
Ţine.
Poate că mă pot lăuda şi cu altceva.
Eşti competitiv pentru cineva cu Masă Rotundă.
Parcă nu voiai să fii mai presus de alţii.
Altfel, n-aveam nevoie de o masă de 2 t ca să-mi amintească de modestie.
Îmi cunosc slăbiciunile. Lancelot şi Guinevere nu sunt singurii vinovaţi.
Eram un om dificil. Dar am luat decizia să repar lucrurile.
Înţeleg.
Pe aici.
Priveşte, frate!
Deci este adevărat.
Coroana Stacojie.
Nu ne ţine pe amândoi. Mă duc eu.
Aştept aici. Ia-te după torţă când faci cale-ntoarsă.
Mulţumesc.
- Cum îi merge? - Nu prea bine.
Îmi pare rău.
Da. Am găsit o vrajă de tămăduire într-un caiet mai vechi.
Am adunat totul, în afară de un ingredient.
Am nevoie de un obiect pe care l-a atins când era om, înainte să devină Întunecat.
- Trebuie să existe ceva. - Nu am găsit nimic.
- Sunt multe locuri de scotocit. - Vrei să trimit ajutoare?
Nu. Sunt singura care cunoaşte locul acesta, care îi ştie lucrurile.
Trebuie să fac ceva.
- A amanetat cineva ceva azi? - Un bob de fasole fermecat?
Un bob de fasole? Nu, îmi pare rău.
A meritat să încerc.
Nu-i nimic. Ai altceva ce-mi trebuie. Pot împrumuta asta?
- Da, dar... - Bine.
Asta ne va conduce la făptaş.
- Ce este? - Nu e vrăjit.
E un suvenir de la petrecerea Înţeleptului. Scrie "Piticoctoberfest".
Am înţeles. Nicio grijă, mă ocup eu.
Atenţie, supuşi din Camelot!
Ţin în mână Potirul Răzbunării. S-a înfăptuit un furt în tabăra voastră.
Potirul îmi va spune care dintre voi este hoţul!
Aliniaţi-vă ca să sorbiţi din cupa cea sacră.
Ţine-te!
Ţine volanul!
Viteza, la picioare! Direcţia, la mâini!
Ocoleşte!
- Mulţumesc. - Pentru puţin.
Se pare că ai reuşit. Bravo!
- Am întrebări. - Vrei să ştii dacă am rămas aceeaşi Emma.
Cred că nu e un răspuns simplu, să o luăm pe îndelete.
Casa ta cea nouă... Ce este în spatele uşii încuiate?
Vreau să am încredere în tine, Emma. De ce nu mă ajuţi?
Poţi să ai încredere în mine.
Cu puterile mele, pot ascunde orice de tine.
Ai răspuns şi la prima întrebare. Nu eşti aceeaşi Emma. Ea nu se juca.
Da. M-am schimbat. În bine.
Ca Întunecată?
Înainte, eram traumatizată, critică şi închisă.
Mi-a luat enorm de mult să văd magia acestui loc.
Dar acum...
Acum văd lucrurile clar.
Nu-mi mai e teamă.
Sunt ca o carte deschisă, dacă eşti dispus să-mi arăţi încredere.
Chiar sugerezi să mergem mai departe într-o relaţie adevărată?
Gold şi Belle se iubeau.
Nu cred că ar trebui să-l foloseşti pe Crocodil drept exemplu.
Gândeşte-te. S-a născut laş.
A găsit dragostea adevărată ca Întunecat.
Tu mi-ai povestit cum plângea în patru labe pe puntea vasului său.
Şi el s-a schimbat în bine.
Te înşeli. Eu au fost cel rău în acea povestioară, Swan.
Voia să-şi ţină familia unită.
Am luat hangerul, i l-am pus la gât şi l-am ameninţat cu el.
Doar eu m-am schimbat în bine.
El a devenit un ucigaş rău şi manipulator!
Mai ţii minte când te-am învăţat să mânuieşti sabia în Storybrooke?
Ajunge cu jocurile, Swan!
Am vrut doar puţină sinceritate. M-am săturat să-ţi fac pe plac.
Răspunde la întrebări. De ce m-ai adus aici?
Nu cred că din nostalgie, pentru că nu mai eşti aceeaşi.
Ai nevoie de ceva, Întunecato.
Spune-mi ce este.
Am nevoie doar de încrederea ta.
Îmi plăcea cum erai.
Îmi plăceau zidurile tale şi faptul că eu le dărâmam.
Tot eu sunt persoana pe care ai găsit-o înăuntru.
Am şi eu o întrebare pentru tine.
Mă iubeşti?
Dacă-mi spui că nu mă iubeşti, te las în pace.
Te-am iubit.
Ori cârmesc spre casă, ori înot spre casă.
Spune-mi ce să fac.
Vasul e al tău.
- David, ce este? - Ciuperca a dispărut!
Fie au luat-o cavalerii-fantomă, fie s-a pierdut în mlaştină.
- Am putea s-o căutăm. - Nu.
S-a dus.
Când cauţi nu înseamnă neapărat că vei găsi.
Căutarea e importantă.
- Chiar crezi asta? - Nu prea.
Dacă găsirea e cea care face diferenţa, atunci asta vreau.
Tata şi-a irosit viaţa cu băutura. Fratele meu a făcut doar rele.
Am crezut că eu voi fi altfel, că voi schimba lumea.
Dar nu...
Nu vreau să rămân în istorie doar ca cel care a trezit prinţesa cu un sărut.
Înţeleg.
Da? Eşti regele Camelotului.
Da, o piatră mare a decis că sunt erou. O profeţie împlinită.
De atunci, am avut parte atât de victorii, cât şi de înfrângeri.
Am aflat că înfrângerile ne cer să arătăm curaj.
Dacă e să devenim eroi...
Nu trebuie să renunţăm niciodată, nici măcar după înfrângeri.
Într-adevăr.
Ar trebui să plecăm.
- Avem multă treabă, dar nu aici. - Bravo!
David, dacă vrei să faci parte din ceva, fă ceva care să conteze.
Am un loc pentru un om ca tine.
- N-am văzut niciun bob. - Lasă bobul. De ce ai luat astea?
M-am săturat să fiu tratat astfel.
Toţi eram trataţi astfel, deşi munceam pentru el, din dragoste pentru Camelot.
Am vrut să-i fac rău regelui.
Grif, nu am ştiut...
Dar ne-ai făcut rău tuturor. Bobul ne putea duce acasă!
N-am văzut niciun bob, Majestate.
Mereu mă trădează cei mai apropiaţi.
- Tu îl cunoşti. Crezi că minte? - Nu cred.
E posibil să fi dispărut în cele şase săptămâni pe care le-am uitat.
Bine. Găsim altă cale să te ducem acasă.
- Lucrăm împreună? - Absolut.
Să-i spunem că va sta o vreme în celulă.
- Ce-i asta? - O fi căzut când am golit sacul.
Dacă era în portbagaj, a fost pusă după timpul pierdut.
O recunosc.
Apare în cartea din Camelot.
Am găsit-o azi-dimineaţă.
Asta căutam acolo!
- Dar de ce? - Comunică prin bariere de vrajă.
- Cred că voiam să comunicăm cu Merlin. - Oare am reuşit?
Să o folosim ca să vorbim cu el!
Dacă ne ajută, o putem salva pe Emma.
David, ai reuşit!
Sir David din Pădurea Fermecată, te numesc cavaler al Mesei Rotunde.
Titlul de "Cavaler al Mesei Rotunde" nu se compară cu cel de prinţ.
Nu. Sunt mai mult decât onorat.
Ridică-te, cavalere, ocupă-ţi locul.
Serios?
Nu credeam că voi găsi pe cineva vrednic să ocupe acest loc.
Dar e al tău.
Va purta blazonul tău.
- Nu e rău deloc pentru un păstor. - Mulţumesc.
E cineva acolo?
- Nu se poate... - Ba da.
Lancelot? Te credeam mort.
E o poveste lungă. Dar dă-le crezare ochilor. Eu sunt.
Încercările mele nu contează acum. O năpastă s-a abătut asupra Camelotului.
Întunecatul, ştim. E fiica noastră, dar o rezolvăm.
Nu. E vorba de altcineva.
- Arthur. - Ce?
Ai încredere în mine. Camelot nu e ceea ce pare.
Azi a fost o zi dificilă.
L-ai minţit pe David.
Nu mi-a făcut nicio plăcere. Este un om de treabă.
Un suflet nobil. Dar regatul meu e prima mea grijă.
Desigur.
Asta este întotdeauna povara regelui.
Majestate, slavă Domnului că eşti aici! Nu înţeleg ce se petrece.
Am făcut ce mi-ai cerut. Am luat lucrurile, le-am pus la păstrare.
Am spus că poate a fost şi un bob, deşi ştim că n-a existat niciun bob.
- Mă eliberezi, te rog? - Nu încă, Grif.
Chiar dacă n-a existat niciun bob, ei nu trebuie să afle.
Sigur că nu, Majestate.
Au încredere în mine. Trebuie să mă folosesc de asta ca să protejez regatul.
Par amabili, dar sunt o ameninţare pentru noi.
David crede că are o misiune nobilă.
Dar fiica lui este Întunecata.
Ne-au minţit în Camelot. Au adus-o în castelul nostru.
Ne-au luat din căminul nostru şi trebuie să-l redobândim.
Cum ne putem întoarce fără bobul de fasole?
Mă tem că nu ne putem întoarce.
De asta trebuie să construim un Nou Camelot. Aici, în Storybrooke.
Te pot ajuta. Aş face orice pentru regatul meu.
Ştiu asta. Şi eu la fel.
De aceea trebuie să bei asta.
Otravă de la Viperele din Agrabah.
De ce? Nu le voi spune nimic.
Nu din proprie iniţiativă. Dar au magie. În timp, te vor face să vorbeşti.
- Trebuie să existe altă cale. - Mi-ar plăcea să existe. Sincer.
Ai spus că ai visat să stai la Masa Rotundă.
Acum îţi ofer ceva şi mai important:
ocazia de a muri în slujba Camelotului.
Moartea ta va fi cheia de boltă a unui nou regat.
Dacă iei asta.
Pentru Camelot!
Bine, eşti aici.
- Ai nevoie de mine? - Da.
Ţi-am povestit despre uşa aceea din casa Emmei.
Vreau să ştiu ce ascunde.
- Bănuiesc că nu ţi-a spus. - Nu ţine. Am nevoie de un hoţ.
Fost hoţ. A trecut vremea aia.
Ascultă la un fost pirat: vremea aia nu trece. Mă ajuţi?
- Bunicuţo, e gata masa mea? - Da, dar nu e suficient.
- Stai jos să mănânci ca lumea. - Nu pot. Doamne, uite!
Trebuie să mă duc la el. Lasă supa, scuze.
- Stai! Aşa trebuie să facă? - Ce?
Se trezeşte.
Nu arată prea bine, dacă-mi permiţi.
Ai avut noroc să găseşti un obiect pe care l-a atins când era om.
- Nu a fost noroc, ci muncă. - Aşa este.
I-ai zdrobit inima lui Hook şi mai tare sub tocul tău complet nepotrivit.
Linişte.
Ce vrei de la mine?
Acum tu eşti Întunecata, nu eu.
Aşa este. Nu eşti nici întunecat, nici luminat. Nu eşti nimic.
Inima ta e o foaie albă. Astfel, devii util, micuţule.
Acum, pot să te transform în ultimul lucru
pe care ţi l-ai închipuit că vei deveni: un erou.
Şi nu orice erou... Cel mai pur erou din toate timpurile.
Apoi...
Apoi, voi avea o treabă pentru tine.