În episoadele anterioare...
Merida nu a putut să-şi predea coroana de bunăvoie, fraţii ei vor fi executaţi.
Nu!
- Ucide-o! - Nu azi, amice.
Scapă-ne de aici!
Bun venit acasă, Majestate.
Doare? Pot să fac durerea să dispară.
Nu-mi mai trebuie magia ta neagră.
Serios? Preferi să te confrunţi singur cu Merlin şi Emma?
Magia mea neagră ne-a scăpat, după ce au preluat-o pe Excalibur.
Tu ai stat legată de copac!
Ai grijă! O să-ţi pară rău că m-ai eliberat.
Crezi că vreau să lucrez cu tine?
Dar avem nevoie unul de altul.
Ai nevoie de mine ca s-o întregeşti pe Excalibur.
O voi folosi ca să o distrug pe sora ta, ca tu să scapi şi să naşti copilul.
Ce sugerezi?
Puterea lui Merlin şi a Întunecatei îi face inutili pe cavalerii tăi.
Cavalerii ne vor ajuta, dacă-i motivăm cum se cuvine.
- Cât de departe ne duce magia? - Destul de departe. De ce?
Unde vrei să mergi?
E ceva ce ne poate ajuta într-un alt ţinut, numit DunBroch.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
Am reuşit, tată.
I-am salvat pe băieţi.
Am dovedit clanurilor că sunt demnă să le fiu regină.
Oi fi unit eu clanurile, dar urmează partea cea grea.
Să le conduc.
Pentru tine, părea mereu simplu.
Mi-ar plăcea să fii aici ca să...
Ca să te întreb cum reuşeai.
Este mereu cu tine, Merida, chiar dacă nu pare.
Şi mie mi-e dor de el.
Dar astăzi nu te poţi lăsa copleşită de melancolie.
Vino. Nu poţi întârzia la propria încoronare.
REGELE FERGUS DIN CLANUL DUNBROCH
DUNBROCH CU MAI MULŢI ANI ÎN URMĂ
- Arată-te, vrăjitoareo! - Nu e nicio vrăjitoare aici.
- Eu fac sculpturi de lemn. - I-ai dat fiicei mele puteri magice.
Mi-a transformat soţia şi băieţii în urşi.
- Eşti o vrăjitoare! - Poate că... mă ocup şi cu magia.
Bine.
Pentru că am şi eu nevoie.
Năvălitorii vin dinspre sud.
Ca să conduc clanurile la victorie asupra lor...
...voi avea nevoie de magie.
Ceva ca să-i opreşti pe năvălitorii dinspre sud?
- Ca regatul să aibă un viitor. - Da!
Te pot ajuta. Dar te avertizez că nu e ieftin.
O să plătesc oricât ceri.
Acum nu am nevoie de nimic, dar poate în viitor.
Vorbim altă dată.
- Prea bine! - Ne-am înţeles.
Să vedem. Asta...
Ce face?
Poartă acest coif în luptă şi vei obţine ceea ce vrei.
Bine.
DOI ANI MAI TÂRZIU
În numele clanurilor Macintosh, Dingwall şi Macguffin,
îţi oferim de bunăvoie această coroană.
Atunci este onoarea mea
să te încoronez, Merida din clanul DunBroch,
drept regina noastră de drept şi...
Ai uitat să mă inviţi şi pe mine, dragă?
Ce cauţi aici, vrăjitoareo? Vrei puterile magice înapoi?
Nu, am venit pentru un alt client mulţumit, regele Fergus.
- Tata nu s-ar înjosi într-atât! - Nu s-a înjosit.
Doar când a intrat pe uşă. Dar a venit pentru o vrajă.
Mai precis, un coif fermecat.
Care străluceşte precum soarele.
Merida, mă tem că e pecetea tatălui tău.
Din păcate, regele Fergus a murit înainte să plătească ce-mi datora.
Cu dobândă...10 000 de galbeni.
Clanurile nu au nici o treime din suma asta.
Dacă nu ai aurul, mi-ai putea înapoia coiful.
- Nu pot înapoia ce n-am! - Găseşte-l.
Dacă nu-l înapoiezi până mâine, la apusul soarelui,
voi fi nevoită să blestem întregul regat!
- Nu ai face asta. - O singură picătură
şi toţi supuşii tăi îşi vor trăi restul vieţii ca urşi!
Linişte! Nu vă pierdeţi capul!
E mai greu decât pare, dragă.
Dacă vrei să porţi coroana,
trebuie să reuşeşti ce nu a reuşit tatăl tău...
Să conduci.
Trebuie să fie undeva aici.
- Nu găseşti coiful aici. - Poate dacă mă ajuţi să-l caut...
Caută pe bufet!
Nu o să-l găseşti pentru că nu e aici.
Am pus coiful în cufărul tatei când am pornit să luptăm cu năvălitorii.
- Adică îl purta când... - Când a fost omorât.
De ce a spus vrăjitoarea că tata nu ştia să conducă?
Ce crezi că făcea magia coifului?
Orice ar fi făcut, Fergus avea nevoie de el dintr-un motiv.
Acum avem altă belea.
Dacă nu găsim coiful, ce facem cu vrăjitoarea?
N-am spus că s-a pierdut, am spus că nu e aici.
Ştii unde e?
După ce cavalerul l-a ucis pe tata, i-a luat coiful acolo, pe câmpul de luptă.
Cel care l-a ucis are coiful.
- Nu, Merida. În niciun caz! - Nici n-am spus nimic!
Ştiu ce gândeşti! Nu te duci după el!
Cavalerul mi l-a luat deja pe Fergus. Nu te pierd şi pe tine.
Dacă nu aflu cine e şi unde-l găsesc,
regatul meu va fi sortit pieirii.
Ţi-a ucis tatăl pentru coiful ăla. Nu va renunţa la el fără luptă.
Pe asta mă şi bazez. De data asta, nu voi greşi ţinta.
DOI ANI MAI TÂRZIU
Eşti scrântit dacă crezi că ne lăsăm conduşi de muierea asta.
Cine a spus asta?
Următorul om care o insultă pe fiica mea îşi pierde limba!
Tată, nu e nevoie. Mă descurc şi singură.
Câmpul de luptă e mai dur decât îţi închipui, Merida.
Nu poate fi aşa rău, dacă le scriu iubitelor.
Nu sunt scrisori de dragoste, ci testamente.
- Cred că vor muri? - Ai vrut să ştii cum e războiul. Iată.
- Ce-i asta? - Arcul meu de război.
L-am luat cu mine în prima mea bătălie.
Se cuvine ca şi tu să-l iei în prima ta bătălie.
- Mi-l dai mie? - Da.
Mulţumesc, tată.
Ce? Încerci să mă pregăteşti pentru ceva?
Nu poţi ascunde nimic de mine!
Mama ta m-a pus să promit că voi avea grijă de tine.
Am angajat un soldat care să te înveţe arta războiului.
Crezi că am nevoie de un bărbat ca să mă înveţe să lupt?
Să-ţi arăt.
Poate că nu ai nevoie de un bărbat. Dar poţi învăţa câte ceva de la mine.
- Sunt Mulan. - Merida.
O să te învăţ să lupţi mai bine ca orice bărbat.
O să te învăţ cel mai important lucru care-ţi trebuie în luptă: onoarea.
Dă-mi banii, ca să nu se lase rău.
Şeful tău ne-a promis zece butoaie de whisky, nu cinci.
Şi? S-a schimbat înţelegerea.
Dă-mi ce-i datorezi. Altfel, îmi iau singură.
Chiar crezi că ne poţi intimida, domniţă?
- Dacă mai pui mâna pe mine, o pierzi. - Zău?
Te las să alegi.
Să iau mâna stângă sau mâna dreaptă?
De ce te iei singură în piept cu aceste brute?
Aveam totul sub control.
- Ce cauţi aici? - Te căutam.
E vorba de regatul şi familia mea, Mulan. Am nevoie de ajutorul tău.
Îmi pare rău, dar nu mă ajut decât pe mine.
- Nu mai ai onoare? - Onoare...
Onoarea nu-mi dă de mâncare.
Ce ai păţit, Mulan?
Războinica pe care o ştiu nu tânjea după bogăţii.
Nu m-ai cunoscut bine deci.
Dacă aur vrei... asta e tot ce am.
- Bine, dar cu o condiţie. - Care?
Gata cu întrebările personale!
Uite-o.
Încetişor!
Încetişor...
Mi-aţi cunoscut animăluţul?
Mă tem că nu sunt uşor de dovedit.
Îmi trebuie coiful fermecat, ca să-mi salvez regatul.
Nu eşti singurul, dragule.
Din păcate, nu am ceea ce cauţi.
- Unde e? - Dacă ştiam unde e,
n-aş fi trimis pe cineva după el.
- Pe cine ai trimis după el? - Dacă nu cumpăraţi nimic,
mai bine plecaţi.
Lasă vrăjeala! Spune-mi cine caută coiful sau te trimit după ochi de triton!
Fie, vă spun!
Merida DunBroch, fiica regelui Fergus.
- Mi-a fost prizonieră în temniţă. - Şi i-ai dat drumul?
- Normal că aveai jumătate de sabie... - A evadat.
Mai contează? Ai noroc că sunt de partea ta. Când voi termina cu ea,
o să-şi dorească să nu fi părăsit acea temniţă.
Aici e. Aici şi-a găsit tata sfârşitul.
- Ce este? - Pana săgeţii...
Aş recunoaşte-o oriunde.
- Eu am făcut-o. - Şi?
Nu înţelegi? Asta e săgeata cu care l-am ratat pe ucigaşul tatălui meu.
- Dar i-ai nimerit mantia. - O putem folosi ca să-l găsim.
Trebuie să plătească.
Jeleşte pe timpul tău. Irosim lumina zilei. Haide!
- Ce ai păţit, Mulan? - Cum adică?
L-ai cunoscut pe Fergus, dar te prefaci că nu.
- Ai uitat înţelegerea? - Nu.
Dar nu ţi-aş fi prietenă bună, dacă aş respecta-o.
De ce ţi-ai închis inima astfel?
E o lecţie pe care nu ţi-am dat-o ultima oară când ai fost aici.
Un războinic adevărat nu se lasă afectat de nimic.
Nu e rău. Următoarea lecţie: nu te expune pe flancuri.
Nu m-am expus. Te-am lăsat să crezi asta.
Înveţi. În luptă nu contează cine e mai puternic, ci cine e mai deştept.
Viitoarea noastră regină a trântit-o la pământ pe dădacă.
Păcat că pe front nu vei întâlni alte domniţe.
- De ce? Nu vii? - Merida, nu merită!
- De ce? Îl las lat de faţă cu toţi! - Asta denotă forţă, nu deşteptăciune.
- Nu te vor urma de frică. - Dar ce-i va convinge?
Sunt oamenii tăi, nu ai mei.
Întreabă pe cineva care ştie. Cineva pe care-l urmează deja.
Îmi iubesc tatăl.
Nu renunţ până nu-l răzbun.
O ţesătoare ne poate spune de unde vine stofa.
Stai!
- Vine cineva. - Ce şmecherie deşteaptă!
Dar nu destul de deşteaptă.
Doar nu ai ataca o femeie gravidă, nu?
Arthur, ce cauţi aici? Nu mă întorc în temniţa aia!
Crezi că aş veni în văgăuna asta doar ca să te iau în Camelot?
Căutăm altceva, dragă: coiful tatălui tău.
Tu, vrăjitoarea... De ce vreţi toţi coiful ăla?
Doar aşa îmi voi salva regatul.
Vrăjitoarea v-a ameninţat şi pe voi că vă transformă semenii în urşi?
Nu ştii ce face coiful, nu?
Îi pune pe alţii să lupte în locul tău, oricât ar fi de periculos.
- Minţi... Nu se poate. - Ba da!
Îmi voi convinge cavalerii să lupte cu Merlin şi Întunecata.
Nu, tata nu ar folosi magia ca să-i forţeze pe oameni să lupte pentru el.
- Se pare că nu era un rege aşa mare. - Înapoi!
Nu vrem ca vrăjitoarea să blesteme ţinutul.
Va trebui să găsiţi altă cale.
Cine ar observa? Nu vezi că sunt deja animale?
Oricum nu vi-l putem da. Nu e la noi.
Se prea poate. Dar va fi la noi.
- A fost al tatălui meu! - Ştiu.
Cu un farmec de localizare, ne va duce la un alt obiect de-ale lui: coiful.
Nu! Arcul e ultimul lucru pe care mi l-a dat!
Va trebui să te consolezi cu amintiri
şi cu ideea că a fost până la urmă un conducător tare slab.
Pa-pa!
- Unde te duci? - Unde crezi? Acasă.
Nu e nevoie. Ei or avea arcul, dar noi avem asta.
- Vom găsi primele coiful. - Nu înţelegi?
- Nu e vorba de coif, ci de ceea ce face. - De ce contează?
Vrăjitoarea a zis că tata nu putea să conducă.
Dacă el nu putea fără magie, cum aş putea eu?
- Merida... - Nu.
Tata a folosit magie neagră să-şi ducă oamenii la moarte şi a plătit.
A pierit şi el.
Nu voi lăsa regatul să sufere doar ca să arăt că pot face ce n-a putut el.
O laşi pe vrăjitoare să blesteme DunBroch?
Nu, o să fac ce trebuia făcut de la început.
Zi-le şefilor de clan că nu am găsit coiful,
să aibă timp să-l afle înainte să cadă năpasta.
Şefii de clan sunt îngrămădiţi!
Au mai mari şanse ca mine!
- Nu poţi renunţa! - De ce? Tu aşa ai făcut.
Altfel, de ce ai lucra ca mercenară?
- Ce cauţi aici? - Am vrut să stau chiar eu de pază.
Năvălitorii pot apărea oricând.
- Crezi că vom câştiga războiul? - Vom da tot ce putem.
Ce e, fiică? Te frământă ceva.
Mulan mi-e dascăl bun.
- Dar e ceva ce nu mă poate învăţa. - Ce anume?
Cum să inspir clanurile să mă urmeze în luptă.
Cum faci asta? Cum i-ai inspirat pe toţi să te urmeze în luptă,
mai ales când atâţia dintre ei ştiu că vor muri?
Tată...
...e totul bine?
Da.
Există doar o cale să-i convingi pe oameni să te urmeze într-o luptă crâncenă.
Arătându-le că eşti dispus să mori primul.
Dacă regele lor e gata să-şi dea viaţa, vor şti cât de importantă e acea bătălie.
- Asta o să faci? - Nu-ţi face griji. Sunt Regele-Urs.
M-am luptat cu Mor'du. Ţin piept năvălitorilor dinspre sud, orice-ar fi.
Dacă nu vrei să treacă neobservaţi, lasă-mă să scrutez marea.
Hai, vrăjitoareo, arată-mi cui aparţine mantia.
Nu eşti lup.
Să te ajut să-ţi amintesc cine eşti.
Scuze.
Mă cheamă Ruby.
Prietenii îmi spun Scufiţa Roşie.
De unde ai ştiut că sunt o fată în blană de lup?
Nu eşti primul om transformat în animal.
Sunt mai sălbatică de felul meu.
Dar vrăjitoarea m-a subjugat.
- Eşti Mulan? - Da. Ne cunoaştem?
Nu, dar am auzit de tine.
- Phillip şi Aurora? - Mary Margaret şi Emma.
Dar îi ştiu pe Phillip şi Aurora. Am fost cu ei pe celălalt tărâm.
Am văzut că se descurcă bine. Urmau să aibă un copil.
- E totul bine? Am spus ceva? - Nu, sunt bine.
Ştiu cât de greu e să călătoreşti între tărâmuri.
Cum ai ajuns aici?
Puţină atenţie, vă rog!
Cu mare bucurie vi-l prezentăm pe fiul nostru...
...prinţul Neal.
- Ce este? - Cu ce?
Am învins-o pe Vrăjitoarea cea Rea şi am rezistat călătoriei în timp.
Acum faci pe îngrijitoarea toaletei?
- Ce s-a întâmplat? - N-am nimic.
Bine.
Uite ce e...
De când ne-am întors în Storybrooke, simt că nu mă integrez.
Am crezut că blestemul e de vină, dar acesta s-a rupt.
Nu eşti înconjurată de semenii tăi.
Poate.
Nu ştiu...
Probabil că asta este.
Vreau să găsesc mai mulţi oameni ca mine.
L-am ajutat pe Micuţul să lucreze la câmpurile arse,
când credeam că va trebui să scăpăm de Zelena şi...
Nu am avut mult noroc, dar am reuşit să cultivăm asta.
Vrei să pleci în Pădurea Fermecată.
Nu încerca să mă opreşti. Ştiu că mă crezi nebună.
Trebuie să faci ce te face fericită.
Serios?
Eşti prietena mea. Ce aş putea vrea de la tine?
Nu înseamnă că nu-mi vei lipsi.
Nu pe cât de mult îmi vei lipsi tu.
- Ai găsit ceea ce căutai? - Nu.
Haita mea... semenii mei dispăruseră. Nu e nicio urmă de ei.
- Am apelat la vrăjitoare. - Şi te-a transformat în câine de pază.
- Mulţumesc că m-ai eliberat. - Măcar am ajutat pe cineva.
De ce erai acolo?
Am dat un exemplu prost pentru o prietenă veche. Caut să îndrept situaţia.
Credeam că vrăjitoarea ne va ajuta să-l găsim pe cel care i-a ucis tatăl.
- Ăsta a fost al lui? - Da.
Nu ai nevoie de magie ca să-l prinzi.
Haide să o ajutăm pe prietena ta.
Doar nu-i cedezi coroana, nu?
Doar aşa vom scăpa de blestemul vrăjitoarei.
Prefer să fiu ursoaică decât să mă plec în faţa clanului Macintosh.
Mamă!
Dacă găseşti coiful înainte de termen, coroana este a ta.
Nu i-o da încă!
Ai avut dreptate, Merida. Am renunţat şi aici am greşit.
Dar la fel şi tu. Îl vom găsi pe cavalerul vinovat.
- Cum? - Am adus o prietenă.
Îl voi adulmeca.
Ai uitat tot ce te-am învăţat?
De ce începem înainte să cânte cocoşul?
Năvălitorii...
M-ai adus aici ca să nu intru în luptă.
- Tata te-a pus, nu? - Merida...
- În lături! - Nu!
Pregătiţi armele!
Doar naşii atacă
fără să declare de unde vin şi pentru cine luptă.
- Nouă nu ne e ruşine de cine suntem. - Nu!
Să le arătăm ce se întâmplă
când te confrunţi cu forţa combinată
a clanurilor DunBroch, Macintosh, Dingwal şi Macguffin!
Nu ratez lupta asta!
Tată!
Fergus!
Nu!
- Nu! - Stai!
- Eşti sigură că aici e coiful? - Aşa spune arcul lui tati DunBroch.
Învaţă să nu te mai îndoieşti de mine.
Nu-ţi aparţine!
Nu ştii când să renunţi.
- Unde e cel care mi-a ucis tatăl? - El este.
L-a ucis pe Fergus. Mantia îi poartă mirosul.
Tu...
Tu eşti acela.
Mi-am condus cavalerii în căutarea bucăţii lipsă din Excalibur.
Am auzit că aici există magie şi am venit să-mi întregesc sabia.
Deci e adevărat. Mi-ai ucis tatăl!
- Asta face un cavaler în luptă. - O să mori!
- Nu e singura. - Nu căuta răzbunare.
Trebuie să găseşti coiful şi să-ţi salvezi semenii.
Dacă tu mi-ai ucis tatăl, de ce nu e coiful la tine?
Te-am văzut cum i l-ai luat.
- Coiful purtat de Fergus nu era vrăjit. - Ce?
Era o bucată de fier bine şlefuită.
Când l-am purtat, nu a făcut nimic. Am pierdut lupta.
Tata o fi aruncat coiful vrăjit înainte să înceapă lupta.
Ştii ce înseamnă asta?
Nu a folosit magia ca să conducă oamenii în luptă.
L-au urmat deoarece credeau în el.
Oricât de emoţionantă ar fi povestea de familie, avem nevoie de coif.
Voi face tot ce pot să te opresc să pleci din DunBroch cu el.
- Oamenii mei contează pe mine. - La fel şi ai mei.
L-am ucis deja pe regele din DunBroch.
Se pare că trebuie s-o ucid şi pe regină.
Nici nu ştii în ce m-ai băgat.
Am trecut şi eu prin asta. E povara oricărui rege.
M-am învinovăţit pentru moartea tatei, când tu erai de vină!
Nu o să te las să iei coiful şi o să plăteşti pentru ce-ai făcut!
Nu mişca! Nu e lupta ta.
- Ai habar cu cine ai de-a face? - Nu mă sperii.
- Praf de dormit... Ai fost ageră! - L-a folosit şi ea pe mine.
- Îţi place, vrăjitoareo? - Repede. Efectul nu durează mult.
Am nevoie de coif ca să o am pe Excalibur şi să devin rege al Camelotului.
Dacă pui mâna, o să te spintec ca pe tatăl tău.
Dacă mai faci o mişcare, te facem arici.
De data asta n-o să-ţi săgetăm doar mantia.
- Unde e blestemata aia de vrăjitoare? - Doarme în post.
Nici magia ta nu poate opri săgeţile.
Trebuie să găsim altă cale de a o recupera pe Excalibur.
Da. Poate că asta e o discuţie pentru Camelot.
Ea cine e?
Mulţumesc.
Mulţumesc tuturor.
Nu aş avea coiful, dacă nu eraţi voi.
Nu puteam lăsa regina la ananghie.
După toate astea... mai vreţi să vă fiu regină?
Voiai să renunţi la coroană pentru binele regatului,
să renunţi la propria viaţă pentru acel coif.
Un singur om a mai făcut acest sacrificiu: tatăl tău.
Dacă tu nu eşti demnă să conduci clanurile,
nimeni nu este.
Vi-o prezentăm pe regina Merida din DunBroch,
conducătoarea clanurilor, protectoarea dealurilor scoţiene
şi fiica mea.
- Ai ajuns devreme. - Soarele aproape a apus.
Dacă nu vrei să conduci un regat de urşi, sper că ai coiful
Îl am, dar nu ţi-l dau, ci îl voi distruge.
Crezi că e înţelept, draga mea?
- Merida? - Ştiu ce fac, mamă.
Nimeni nu trebuie să-i poată conduce pe oameni într-o luptă în care nu cred.
Voi găsi o cale să opresc blestemul, dar nu mă voi lăsa intimidată.
- Speram eu să spui asta. - Poftim?
Nu despre coif era vorba, draga mea.
Ci despre tine.
Adică a fost doar un test?
Regele Fergus a vrut să fac vrăji pentru a asigura viitorul regatului său.
Şi asta i-am oferit.
Recuperarea coifului m-a făcut să înţeleg ce înseamnă să conduc.
- Vrăjile tale nu prea sunt directe. - Dar îşi fac treaba.
Mă mândresc cu clienţi mulţumiţi.
- Am terminat aici? - Nu chiar.
Nu puteam veni la o încoronare fără un dar.
- Sper că nu e alt urs cioplit. - Şi mai bine.
Este o persoană care nu va putea asista la încoronarea ta.
Tata!
- Ce-i asta? - Bere magică.
Ştii legenda lui Seonaidh?
- Da. E adevărată? - Într-adevăr.
O cană poate chema spiritul oricărui om care a păşit pe tărâmul morţilor.
Adică pot vorbi cu tata?
Mulţumesc.
Trăiască regina Merida!
REGELE FERGUS
Vă mulţumesc. Fără voi, mi-aş fi dezamăgit regatul.
Fără tine, m-aş bate şi acum cu derbedei prin taverne.
Eu mi-aş linge botul în coliba vrăjitoarei.
Poftim.
Nu ar fi onorabil să păstrez asta.
Adică pot întreba ce s-a întâmplat înainte să te găsesc?
Dacă chiar vrei să ştii... Îmi alinam o suferinţă din dragoste.
Am aşteptat prea mult să spun cuiva ce simt.
Când mi-am făcut curaj, a fost prea târziu.
Îmi pare rău, Mulan.
Poate că nu-s cea mai potrivită persoană să dea sfaturi.
L-am mâncat pe singurul iubit pe care l-am avut.
- Da, asta te descalifică. - Dar cred că pot fi de ajutor.
Vino cu mine. S-ar putea să ajute.
- Să caut vârcolaci? - E mai bine decât să-ţi plângi de milă.
Nu-mi plâng de milă.
Dacă ajuţi pe altcineva să-şi găsească calea, poate te ajută şi pe tine.
Mulţumesc.
Noroc!
Amândurora.
Aşa...
Nu irosi bunătate de bere!
- Tată... - Merida...
Ai reuşit. Ai devenit regină.
Îmi pare rău.
- De ce? - Că mi-am pierdut încrederea în tine.
Am, crezut că ai folosit coiful fermecat ca să conduci oamenii.
Nu-i nimic.
Îmi pierdusem încrederea în mine când i-am cerut vrăjitoarei coiful.
De ce nu l-ai folosit? Ce te-a făcut să te răzgândeşti?
Tu. În noaptea de dinaintea luptei.
După ce-am vorbit cu tine, mi-am dat seama de un lucru.
Dacă vreau să-ţi arăt ce înseamnă să fii lider, nu pot folosi magia.
Mi-ai arătat ce înseamnă să fii lider adevărat.
Nu voi uita asta niciodată.
- Vreau să fi mândru de mine, tată. - Sunt deja mândru.
Aş vrea să fii încă aici!
Şi eu.
Tată...
Te iubesc.
Arthur!
Nici nu ştii ce te aşteaptă.