Din episoadele anterioare...
Ce să fac ca să dezlănţui blestemul?
Sacrifică inima celui pe care îl iubeşti cel mai mult.
- Îmi pare rău. - Nu e cinstit faţă de Killian.
Gold l-a păcălit. Merg să-l aduc înapoi de pe Tărâmul Morţilor.
Hook, te voi găsi.
Întotdeauna te voi găsi.
Bună, Emma!
- Neal? - Da.
- Mă bucur enorm să te văd. - Unde suntem? Visez?
Nu. Dacă ar fi un vis, ar exista gogoşi vorbitoare sau altceva ciudat.
Consideră-l un apel de departe din partea unui vechi prieten.
Chiar tu eşti.
Ce face fiul nostru?
Foarte bine, îi e dor de tatăl lui.
- Creşte. - Sunt sigur de asta.
Ăsta e Tărâmul Morţilor? Pornisem spre Tărâmul Morţilor.
Da, ştiu că acolo te îndreptai. De asta sunt aici.
Nu te duce, Emma!
Odată ce ajungi acolo, nu e uşor să mai şi pleci.
Ştiu că încerci să-l salvezi pe Hook, dar ai încredere în mine!
Nu se va termina aşa cum crezi.
Aş fi venit şi după tine, nu ştiam că pot face asta.
Nu ai fi putut. Nu sunt acolo, nu sunt în purgatoriu.
Asta înseamnă că Hook e acolo?
- Pot să-l iau? - Da, e acolo.
Atunci, ajută-mă!
Îi pot da jumătate din inima mea, ar putea să meargă.
Tărâmul Morţilor e pentru cei ce au treburi neterminate, nu pentru mine.
De aceea nu sunt acolo.
Unde eşti?
Undeva.
Undeva unde sunt fericit.
Am venit aici doar fiindcă ţin la tine, Emma.
Opreşte-te din ce faci până nu e prea târziu.
Nu pot.
Mă gândeam eu... Dar trebuia să încerc.
- Neal... - Te iubesc, Emma.
Mereu te-am iubit, mereu te voi iubi.
Neal?
- Emma, te simţi bine? - Ţi-ai pierdut cunoştinţa.
Da, sunt în regulă.
Bun. Fiindcă am ajuns.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
Nu cred că mai suntem în Maine.
Cum e posibil aşa ceva?
Cum se poate ca Tărâmul Morţilor să arate la fel ca Storybrooke?
Întrebările tale sunt inutile.
Tot ce contează este că oamenii de pe acest tărâm sunt morţi şi captivi,
fiindcă au treburi neterminate.
- Cruella! - Da. Din cauza ta e aici.
Sunt mulţi aici din cauza noastră, cred.
- Hai să nu pierdem vremea! - Ne despărţim, acoperim mai mult teren.
De acord.
Cu cât plecăm de aici, cu atât mai bine.
ÎNCHIS
Salutări, supuşii mei!
La mulţi ani, regina mea!
Afine. Nu-i rea. Dar eu prefer merele.
Din fericire pentru voi, nu am venit pentru plăcintă.
Niciunul dintre voi nu are darul pe care mi-l doresc.
Dar mi-l veţi aduce.
Inima Albei-ca-Zăpada pe o tipsie. Ştiu că a fost aici.
- Şi dacă nu începe cineva să vorbească... - Aşteaptă!
Cred că pot eu să te ajut.
- Pot să-ţi spun unde e Albă-ca-Zăpada. - Atunci, spune-mi!
Vreau ceva în schimb.
Ce zici de târgul ăsta? Spune-mi şi te ucid rapid, nu lent!
- Zi-mi unde e afurisita aia de fată! - În spate.
Sunt chiar aici, Regina, şi nu te voi lăsa să mai faci rău cuiva.
- Nu aş face asta în locul tău. - Te-am înconjurat.
Aşadar, ce spui? Punem capăt acestui conflict ridicol?
Ai noroc că e ziua mea şi mă simt mărinimoasă.
Chiar aşa vrei să-ţi petreci ziua asta?
Poate că e timpul pentru o schimbare. Renunţă la răzbunare şi mergi înainte!
Nu voi renunţa niciodată.
Nici gând, până când inima Albei-ca-Zăpada nu va fi în una dintre cutiile astea.
Ştiu că l-ai iubit pe Daniel.
Dar dacă este cineva de vină, aceea e mama ta.
I-a smuls inima ca tu să devii o regină nemiloasă, aşa cum a vrut mereu.
Nu o lăsa să câştige! Nu o lăsa să te controleze!
Mama nu mă controlează.
Eu am izgonit-o în Ţara Minunilor, mai ţii minte?
Până când nu vei renunţa la această sete de răzbunare,
Cora va avea întotdeauna o influenţă asupra ta.
Maiestate, e aici.
Mulţumesc că mi-ai transmis această informaţie.
Acum spune-mi... Ce face fiica mea?
Asta e cumva... Te cunosc! Nu eşti Albă-ca-Zăpada?
Îţi vine să crezi?
Cu ce te pot servi? Îţi place turta dulce? Sau copiii?
Glumeam. Dar să ştii că turta dulce nu e rea.
Îmi caut un prieten. A ajuns recent aici.
Brunet, un cârlig în loc de braţ...
- Căpitanul Hook. - Îl ştii?
Nu.
Dar i-ai făcut descrierea completă.
David! Te-ai schimbat. Ce-ai păţit, e totul în regulă?
- Totul e în ordine. - Bun, eu nu sunt, locul ăsta-mi dă fiori.
Acum înţeleg de ce te place fratele meu.
- James! - Într-adevăr.
Dacă Albă-ca-Zăpada e în oraş, presupun că e şi fratele meu.
Când îl vezi pe bătrânul Dave, spune-i că e un nou şerif în oraş.
- Ăla era fratele meu? - Da.
Tată! Aţi găsit ceva?
- Nu e nici în parc, nici la primărie. - E în zadar.
Nici măcar nu ştim dacă Hook e aici.
Dacă nu are treburi neterminate?
A murit ca Întunecat, domnişoară Swan. Crede-mă, e aici.
M-am săturat să lucrăm în echipă.
Dacă vreţi să rezolvăm ceva, lăsaţi-mă să procedez cum ştiu eu.
E posibil să am ceva aici care să ne ajute.
- Henry! - N-aţi aflat nimic încă, mamă?
Nu încă. Ce-i aia?
Doar verificam camerele.
CAMERA 8
Camera opt. A fost a tatălui tău.
- Îl căutai? - Voiam să-i spun că sunt în regulă.
Ştie, fiule. Ştie.
- Cum poţi să fii sigură? - Pur şi simplu, sunt.
E într-un loc mai bun, îţi promit.
Ce straniu e! Seamănă atât de mult, dar e aşa dubios!
Când am făcut să apară Storybrooke, am folosit Blestemul Întunecat.
Se pare că de aici s-a inspirat cel care a creat Blestemul.
Sau invers.
Ce e, ce s-a întâmplat?
Tu! Ne urmăreai.
- De ce? - Cineva vrea să te vadă.
Îi detest tenul alb şi bolnăvicios.
Sinceritatea de nesuferit.
Şi armata firavă de copii-fiare mici şi asudaţi.
Cred că sunt pitici.
Nu-mi pasă ce sunt, sunt dezgustători!
Şi am cerut să fiu singură, tati.
Dacă ai venit să vorbeşti iar despre mama, nu am chef.
Vreau să se termine odată ziua asta.
Oglindă, oglinjoară, trebuie să facem ceva în privinţa fiicei mele.
- Cum pot fi de folos? - Vreau să o chemi...
- ...pe ea. - Îmi pare rău, nu. Nu vreau să mor.
Dacă-ţi pasă câtuşi de puţin de fata mea, vei face ce-ţi cer.
Cum pofteşti.
Ia te uită...
- Bună, Henry! - Cora, ştii ce zi e astăzi?
Fireşte că ştiu că e ziua de naştere a fiicei noastre.
Să ghicesc! Şi-o iroseşte chinuindu-se din cauza Albei-ca-Zăpada.
Trebuie să stai de vorbă cu ea. Pe tine te ascultă.
- Spune-i să renunţe la vrajba asta! - Nu trebuie să renunţe.
Trebuie să-i pună capăt.
Dacă Regina va fi fericită strivind inima Albei-ca-Zăpada, trebuie să o ajutăm.
A fost o idee groaznică.
Unde crezi că te duci?
Mă duc să vorbesc cu Albă-ca-Zăpada. La revedere, Cora!
Nu am nevoie de ajutorul tău.
Nu. Dar Regina are nevoie de el.
Mamă! Eşti aici!
- Da. - Sperasem să fii în regulă.
Ştiu, draga mea.
Ştiu.
Dar am nişte treburi neterminate.
Şi au legătură cu tine.
- Nu trebuie să-ţi faci griji pentru mine. - Îmi voi face mereu griji pentru tine.
Vreau să fii fericită.
Atunci, ajută-mă să-l găsesc pe Hook şi să plec de aici!
E prea periculos. Trebuie să pleci imediat.
Le-am promis prietenilor mei că îi voi ajuta.
Prietenii tăi, familia ta, asta te ţine în loc.
Scumpo, trebuie să faci ce e mai bine pentru tine.
- Dar asta fac. - Ba nu, nu asta faci.
Iar dacă tu nu vrei să faci asta, o să am eu grijă să o faci.
Nu a fost uşor, dar am aranjat ca o luntre să te ducă acasă.
Pleacă peste o oră. Ia-l pe Henry, ia-ţi hoţul şi plecaţi până nu e prea târziu.
Mamă, nu pot.
Trebuie. Ştiu că e greu să nu ai bănuieli, dat fiind cum te-am crescut.
Dar, Regina, mai ţii minte ultimul lucru
pe care ţi l-am spus înainte să mor?
Că eu aş fi fost de ajuns.
Chiar ai fi fost. Numai că mi-a luat prea mult timp ca să-mi dau seama de asta.
Nu face aceeaşi greşeală! Pleacă!
Ce s-ar întâmpla dacă aş rămâne?
Uneori o mamă trebuie să facă ce e bine pentru copil, chiar dacă e reprobabil.
- Mă ameninţi? - Nu. Nu, fireşte că nu. Niciodată!
Dar trebuie să-ţi arăt ceva.
Mamă! Unde suntem?
Ce faci?
Îţi arăt soarta ta, dacă nu te întorci în Storybrooke.
L-ai... l-ai ucis.
Aici, "a ucide" e un termen relativ.
Majoritatea pleacă de aici în două feluri. Spre un loc mai bun sau un loc mai rău.
Dar tu, scumpa mea fiică, ai altă opţiune.
Însă nu pentru mult timp.
Du-te acasă! Altfel, vei avea de plătit.
Cineva... va avea de suferit.
- Cine? - Tatăl tău.
DOMNUL GOLD AMANET ŞI ANTICARIAT
- Tărâmul Morţilor? - Voi fi plecat doar o zi.
- Doar cât să-l aducem înapoi pe Hook. - Dar nu înţeleg. De ce tu?
Căci, Belle, doar eu am fost acolo.
În plus, sângele meu poate chema luntrea.
- Numai să te întorci la mine! - Mereu mă întorc la tine.
Cauţi ceva?
Peter Pan!
Cu siguranţă nu te căutam pe tine.
Haide, fiule, nu fi aşa!
Nu te bucuri să-l vezi pe dragul tău tată?
Ascultă, doar pentru că m-ai conceput nu înseamnă că îmi eşti tată.
Dă-te la o parte!
Caută până nu mai poţi!
Dar aici, jos, ăsta e magazinul meu.
Şi nu vei găsi nimic decât dacă vreau eu.
- Ai grijă cu ameninţările tale! - Sau ce?
O să mă ucizi din nou? Poate e timpul să lăsăm în urmă trecutul.
Asta cauţi, nu-i aşa?
Haide, ia-o!
Câtă generozitate!
- Câte obligaţii implică? - Niciuna.
Rumple, vorbeam serios înainte să mor.
- Chiar vreau să o luăm de la capăt. - N-ai să vezi asta în veci.
- Te-am trimis aici c-un motiv. - Mi-e dor de lumea de sus.
- Gustul, mirosurile... - Îmi pare rău, nu te poţi întoarce.
Asta dacă nu fac schimb de locuri cu un suflet viu.
Iar oamenii aceia cu care ai coborât nu sunt prietenii tăi.
Şi sunt în viaţă.
Pentru moment.
Poate că unul dintre ei nu se va mai întoarce.
- Dar scumpul tău tată se va întoarce. - Nu mă interesează.
Nu încă.
Dar astăzi asta e din partea casei.
Un gest de bunăvoinţă.
De la un tată pentru fiul său.
Chiar ar face asta? Îşi va azvârli soţul, pe tatăl tău, în foc?
Fireşte că o va face.
Crede că aşa îmi oferă cea mai bună şansă.
- Tata nu poate să sufere din cauza mea. - E în regulă.
Nu, nu e.
E aici pentru că eu l-am ucis.
M-am împăcat cu ideea închipuindu-mi că e într-un loc mai bun, dar nu e aşa.
Poate că ar trebui să urc în luntrea aia.
- Da, aşa ar trebui să faci. - Sub nicio formă!
- Plecăm când îl găsim pe Hook împreună. - E periculos aici.
Tocmai de aceea nu te lăsăm singură.
- Aş putea întrerupe cearta de familie? - Ce naiba e aia?
E mijlocul prin care vă veţi găsi piratul plecat dintre noi.
Berea lui Seonaidh, din regatul DunBroch.
- Greu de pronunţat. - Te ajută să comunici cu cei morţi.
O turnăm pe mormântul lui Hook şi nu mai ghicim unde e, îl întrebăm.
- Hook are mormânt pe Tărâmul Morţilor? - Toţi cei de aici au.
Veţi găsi cimitirul acolo unde vă amintiţi că e.
Dacă merge, îl găsim pe Hook şi plecăm toţi cu luntrea.
- E o idee bună. Vă sugerez să vă porniţi. - Nici gând!
- Vii cu noi. - Te poţi descurca singură la partea asta.
În curând va pleca o luntre. Vrei să-l găseşti pe Hook? Bine.
Dar nu am niciun interes să mai explorez lumea asta.
Ne putem întâlni acolo. Dar asta depinde doar de tine.
Emma, nu avem timp de ceartă.
Dacă există vreo şansă să meargă, trebuie să riscăm.
Am primit mesajul tău. Eşti singur?
Singur şi neînarmat. Aşa cum am promis.
Şi eu sunt singură, dar nu umblu neînarmată.
Am venit aici fiindcă ţin la fiica mea.
Iar dacă războiul continuă, va distruge regatul, dar, mai important, sufletul ei.
Albă-ca-Zăpada!
Vezi? Singura modalitate prin care poţi dobândi cu adevărat pacea este războiul.
- Cora! Cum ai ajuns aici? - Păi, datorită ţie, dragă Henry.
Te-ai jucat cu magia pe care nu o înţelegi.
Iar eu nu las niciodată să se irosească o greşeală bună.
Te rog, te implor! Nu face asta!
Acum uită ce s-a întâmplat şi mergi şi bucură-te de ultimele tale ore!
Să mergem, Henry! Regina are nevoie de cadoul de ziua ei de naştere.
În regulă. Să-i dăm drumul!
- Te simţi bine? - Sper să fie el în regulă.
Killian, am venit să te ajutăm, dar nu te găsim. Unde eşti?
Emma, vraja asta nu e stabilă. Nu te aude.
Doar spune-ne unde eşti!
- Se întâmplă ceva. - Vraja nu rezistă.
Vorbeşte cu noi! Vorbeşte cu mine!
Killian!
Nu ştie că am venit după el, că suntem aici.
- Nu ştie că-mi pasă. - Ba da, ştie. Emma, îl vom găsi.
Oare? Nu ai văzut ce s-a întâmplat acum?
Are dureri, suferă.
Uită-te la locul ăsta!
Avem o jumătate de oră la dispoziţie.
Avem o jumătate de oră! Cora a aranjat să vină o luntre.
Plecaţi sau rămânem toţi blocaţi aici.
Putem aranja şi noi. După ce-l găsim pe Hook.
Nu te abandonăm.
Regina, ei rămân, dar tu ar trebui să pleci.
- Nu, eu... - Ia-i pe Robin şi pe Henry!
Fiindcă, dacă nu pleci, ceea ce va avea de pătimit tatăl tău...
Probabil că seamănă mult cu ceea ce are de îndurat Hook.
Deci am stabilit. Scoate-i de aici!
Pleacă şi tu de aici!
Pune-ţi o dorinţă!
- Ce dorinţă ţi-ai pus? - Să fii nostim, bufonule. Nu s-a-mplinit.
Hai să încheiem bâlciul!
Mi-a ajuns cât am petrecut.
Nu pleca încă!
Mamă, cum ai ieşit din Ţara Minunilor?
Unde e tati?
Ai făcut ceva?
L-am scăpat din ochi acum câteva ore, când l-am pus să-mpacheteze asta.
La mulţi ani, draga mea!
Nu vreau nimic de la tine.
Cu siguranţă îţi vei dori asta.
Am făcut ce nu a putut nimeni, Regina.
Ţi-am adus răzbunarea.
Inima Albei-ca-Zăpada, care încă bate.
Striveşte-o şi în sfârşit va muri.
Nu mă crezi.
Dă-mi voie să-ţi arăt! Oglinda Fermecată!
Arată-ne-o pe Albă-ca-Zăpada!
În cinstea mamei mele vitrege!
Să-şi petreacă în continuare zilele de naştere căutându-mă pe mine!
În cinstea reginei!
Albă-ca-Zăpada?
Cineva a înlocuit inimile.
Cine?
I-ai dat Albei-ca-Zăpada inima înapoi.
- A trebuit să o fac, pentru binele tău. - Cum poţi să spui asta?
Acum ar fi moartă şi toate astea s-ar sfârşi.
Nu vrei să fiu fericită?
Fireşte, dar nu aşa. Dacă-i striveşti inima, ai putea fi rea pe veci, Regina.
Ai fi exact ca ea, ca mama ta!
Asta îşi doreşte. Te rog... Te rog, Regina!
Ascultă-mă, poţi fi fericită.
Pot fi fericită doar dacă o ucid pe Albă-ca-Zăpada.
- Îmi pare rău că asta crezi. - M-ai trădat, tati.
- Şi ştii ce înseamnă asta. - Fă ce pofteşti, draga mea.
Nu contează, căci Albă-ca-Zăpada trăieşte.
Şi încă ai o şansă să fii salvată.
Orice păţesc eu va fi meritat.
Cutia asta e la fel de lipsită de conţinut ca scopul tău.
Mă rog să rămână astfel.
Nu va rămâne aşa. Până la moartea Albei-ca-Zăpada, nu voi fi ce vrei tu,
darămite ce vreau eu!
Iar cutia asta a fost făcută să adăpostească ceva de preţ.
Şi exact asta va face.
Nu-ţi face griji, tati! Eşti în siguranţă înăuntru.
Numai că nu te pot lăsa să mă opreşti. Dar nu ţi-aş face niciun rău.
Regina, te rog, nu face asta!
Nu!
Regina!
Tati...
- Îmi pare nespus de rău! - E în regulă, draga mea.
E în regulă, nu-i nimic.
Aşa să fie oare?
- Sunt iertată cu adevărat? - Bineînţeles.
Te iubesc orice-ar fi. Asta fac taţii.
Nu sunt sigură de asta.
Cred că eşti o persoană deosebită.
Nu înţeleg cum poţi să fii atât de bun.
Nu sunt perfect. Am multe regrete.
Nici nu ştiu care dintre ele mă ţine în acest loc.
Ei bine, nu contează.
Nu vei avea şi mai mult de suferit. Am eu grijă de asta.
Nu, Regina. Asta am venit să-ţi spun.
Mama ta se foloseşte de mine să te facă să pleci, dar vreau să rămâi.
Ai o treabă de făcut. Albă-ca-Zăpada, prietenii tăi au nevoie de tăria ta.
În sfârşit ai lăsat răzbunarea la o parte ca să fii o eroină.
Nu voi sta în calea acestui lucru.
Dar mama te va trimite într-un loc şi mai cumplit.
Nu pot să-ţi fac iarăşi rău.
Mama e hotărâtă şi ştim că nu o putem face să se răzgândească.
Dar ţi-a oferit o cale de scăpare.
Amândurora.
Atunci când mi-ai smuls inima, ai avut cele mai urâte motive.
Dar, dacă rămâi, răspândeşti speranţă.
E cel mai bun lucru pe care-l poţi face.
Lasă-l pe tatăl tău să vadă că faci ceea ce trebuie!
Atunci, cu adevărat nu voi fi murit în zadar.
Unde-a dispărut tatăl tău?
Încă nu i-am mulţumit că a stricat surpriza de ziua ta.
M-am ocupat deja de el.
Salută-l pe tati!
M-ai impresionat, draga mea.
Tati a greşit stricându-mi răzbunarea, dar a avut dreptate în privinţa ta.
Când îţi va intra în capul ăla prostuţ că aş face orice pentru tine?
Mai ales ceea ce tu nu poţi face. De pildă, inima Albei-ca-Zăpada.
De când încerci să o obţii? Mie mi-a luat o zi.
Şi ţi-a luat doar o oră să o pierzi.
Când mă voi răzbuna, va fi victoria mea.
- Nu vei fi în preajmă să mi-o furi. - Nu ai puterea să mă trimiţi înapoi.
Nici nu am nevoie de ea. Există cineva care mi-ar da bucuros o mână de ajutor.
Bună din nou, Cora! Eşti pregătită pentru călătorie?
- Nu face asta! - Am făcut-o deja.
Am făcut deja o vrajă să închid portalul după ce treci prin el.
Nici măcar eu nu îl pot redeschide. Şi vei ieşi din viaţa mea.
Fără mine, vei da greş. Şi mai rău, vei fi singură.
- Mai bine singură decât cu tine. - Crezi că e mai bine?
Să vedem cum te vei simţi cu adevărat!
Nu!
Ei bine, pe mine mă vei avea mereu.
Dă-i drumul, mamă!
- Ar trebui să fii în luntre. - Nu-i pot abandona pe cei dragi.
Ştiu că pare alegerea corectă, dar în viaţă nu merge aşa.
- Te implor, părăseşte locul ăsta! - Nu, Regina, rămâi aici!
Ajută-ţi prietenii! Te ispiteşte.
Nu m-am întors ca să-mi ajut doar prietenii.
- M-am întors ca să ajut pe toată lumea. - Nu e posibil.
- Trebuie să ai încredere în mine. - Dă-i drumul!
Te rog, fii raţională, ascultă-mă! Eu oricum voi părăsi Tărâmul Morţilor.
Îl poţi părăsi şi tu. Doar fă ce-ţi spun!
- Henry, dă-te înapoi! - Nu-mi forţa mâna! Nu vreau să fac asta.
- Atunci, nu o face! - Îmi pare rău.
Într-o bună zi vei înţelege.
Tati! Îmi pare nespus de rău!
- Tati? - Opreşte-te! Stai acolo!
Sunt teafăr.
- Ce se întâmplă? - Nu ştiu.
E... ceva acolo, jos.
E atât de... E frumos.
Acolo e locul meu.
Acum ştiu care era treaba mea neterminată.
- Tu erai. - Eu?
Am lăsat-o atâta vreme pe mama ta să stea în calea persoanei care eşti cu adevărat.
A fost cel mai mare regret al vieţii mele.
Dar acum te-ai eliberat de ea şi nu am fost nicicând mai mândru.
Bună!
- El e... - El e nepotul tău. Henry.
Îţi mulţumesc, bunicule, că ai crezut în ea.
Aşa cum cred şi eu.
Îţi mulţumesc, Henry, că i-ai fost alături când eu nu am putut.
Să ai mare grijă de ea!
- E timpul să plec. - Tati, nu!
Te iubesc, Regina.
Să nu uiţi niciodată cine eşti cu adevărat!
Spune-mi că tatăl tău e bine!
- E mai mult decât bine. - E într-un loc mai bun.
Stai, asta înseamnă că toţi cei de aici...
- Pot fi salvaţi. - Toate sufletele au treburi neterminate.
Şi e posibil ca pentru mulţi dintre ei noi să fim acele treburi.
Vă amăgiţi crezând că aceşti oameni merită timpul vostru.
Nu sunt cei dragi plecaţi dintre noi.
Sunt suflete moarte şi chinuite şi nu vreau să am de-a face cu aşa ceva.
Nu contează ce vrei tu.
Nu era o cacealma, îi zic bucuroasă lui Belle că eşti iar Întunecatul.
Înţelegerea noastră era să-ţi găsim piratul şi să ne cărăm naibii de aici.
Dacă vrei să te abaţi de la scopul tău cu misiunea asta idioată, n-ai decât.
Dar eu nu mă bag.
Aşadar, cine e pregătit pentru operaţiunea Pasărea de Foc?
- Aşa îi spunem? - Adică pasărea mitologică sau maşina?
Ai auzit, Cora?
Te referi la muzică?
Da, dar nu mi-a plăcut niciodată vioara.
Nu m-aş aştepta ca o fiică de morar să aprecieze un virtuoz ca Paganini,
dar nu, nu mă refeream la muzică. Vorbeam despre ceas.
Ai auzit ticăitul ăla micuţ de sus?
Era sunetul incompetenţei tale.
De ce vrei să plece fiica mea?
Ce ameninţare ar putea reprezenta pentru tine?
Tic, tac... Vezi tu, fiecare ticăit de ceas înseamnă
că un suflet mi-a părăsit teritoriul.
Par eu genul de persoană căreia îi place să piardă ceva?
Am făcut ce mi-ai cerut.
Nu am vrut... Mi-am compromis relaţia cu ea...
Da, fiindcă ai crezut că o poţi convinge să facă ce voiam, dar nu ai reuşit.
Dacă te face să te simţi mai bine, va ajunge să-şi regrete decizia.
Nu o ameninţa! Şi nici pe mine.
Acum... vreau ce mi s-a promis.
Serios? Cora, mă mir că ţii atât de mult la Regina,
mai ales după ce i-ai făcut celeilalte fiice ale tale.
De unde ştii despre Zelena?
Vai, dar eu ştiu tot, inclusiv de ce ai abandonat-o.
Totul numai ca să lupţi să scapi de o viaţă mizerabilă de ţărancă.
Asta îmi sugerează pedeapsa perfectă.
Ia te uită!
Ai redevenit fiică de morar. Grăbeşte-te, Cora, ai făină de livrat.
Asta se produce la mori, nu?
N-am băgat niciodată de seamă, mi se pare o muncă tare neinteresantă.
Nu! Nu, ai promis că ne vei salva, doar...
Iar tu ai promis că nu vei da greş.
Ai la ce să te gândeşti... o veşnicie. Pa!