CU MULŢI ANI ÎN URMĂ...
Ajutor! Vine, Domnia Voastră! Avem nevoie de ajutorul vostru.
Vă rog, Sire, regatul e în mare primejdie. Avem nevoie de Salvator.
-Îmi pare rău. Azi nu primeşte pe nimeni. -Ce-a păţit?
Jafar, te rog, nu!
Jalnic! Marele Salvator se ascunde.
-E o zi tristă, într-adevăr. -Te rog, nu-i face rău!
Auzisem zvonuri, dar voiam să văd cu ochii mei.
Ce-a ajuns marele Aladdin!
Şi când te gândeşti că ai fi putut scăpa de soarta asta...
Dacă ai de gând să mă omori, loveşte odată.
Nicio şansă.
Vreau să savurez momentul.
Mai ţii minte când ne-am cunoscut? Erai un hoţ ordinar.
Dar aveai onoare, în ciuda a ceea ce mi-ai făcut mie.
Ironia sorţii e delicioasă!
A fost nevoie să devii erou ca să te prăbuşeşti apoi complet.
Dar asta se întâmplă cu toţi salvatorii, nu-i aşa?
Asta e soarta salvatorilor. Oferi, dăruieşti, sacrifici...
Iar şi iar. Dar pentru ce?
Ceilalţi culeg roadele şi taie ramurile,
iar din tine rămâne doar ciotul ăsta şubred.
De aceea nu auzi niciodată spunându-se despre un salvator...
...că "a trăit fericit până la adânci bătrâneţi".
Ai grijă, Aladdin.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
-Stai... Cum rămâne cu Henry? -E cu Regina.
Bun. Dar părinţii mei?
Nu au niciun interes să intre peste noi, crede-mă.
-Scoate-mi geaca. -Nu.
-Pe bune? -Îmi place geaca roşie de piele.
Ce naiba?
Ce mama naibii e asta?
E un dirijabil din Ţinutul Poveştilor Nespuse.
-Şi ce caută în oraşul nostru? -În oraşul meu, vrei să spui.
Nu e oraşul tău!
Spune-i asta Întunecatului. El mi l-a dăruit.
Mă scuzaţi, trebuie să mă pregătesc pentru sosirea prietenilor mei.
-Regina... -Emma...
Jumătatea rea a dispărut, nu ştiu câtă forţă am.
Nu răul te-a făcut puternică. Haide!
Hei, Perciunică!
Vă sfătuiesc să aveţi grijă.
Nu există nimic mai periculos decât poveştile nespuse
şi cei care nu vor să fie aflate.
E cineva?
Nu e nimeni.
-Unde-or fi dispărut? -Undeva în pădure.
E greu de spus câţi sunt,
dar distanţa dintre paşi arată că au fugit.
S-au împrăştiat care-ncotro. Ce-o fi având Hyde cu ei?
Greu de spus. În funcţie de cine a venit, adeverirea poveştilor poate crea haos.
-Ce bucurie... -Dar nu e totul pierdut.
Mai ştii bastonul Infirmierului cu care l-am învins pe Hyde?
Dirijabilul are aceeaşi tehnologie.
Poate reuşesc să încropesc o armă din resturile de aici.
-Doar bastonul îl putea învinge. -Să ne apucăm de reciclat, atunci.
Emma, ai păţit ceva?
Iubire... Ce s-a întâmplat?
Nimic. Haide!
Bun, domnule Hyde. Tu ai cheile oraşului Storybrooke.
Spune-mi ce vreau să aflu.
Cum pot s-o trezesc pe Belle?
Trebuie să ajungi la Templul lui Morfeu.
Acolo vei găsi nisipul care te va ajuta să pătrunzi în visurile lui Belle.
Astfel, vei reuşi s-o trezeşti.
-Cine eşti? -Morfeu.
Bun venit în lumea visurilor lui Belle. Vrei s-o trezeşti?
Zelena?
Regina! Bine-ai venit la circ.
-Ce se întâmplă? -Despachetam.
-Ce se întâmplă afară? -Rumple i-a dat oraşul pe mână lui Hyde.
Înseamnă că a venit momentul pentru o răfuială. Ce zici, scumpete?
Stai la somnic până când mami îl prăjeşte pe domnul Hyde cel rău.
Mai bine rămâi aici. Hyde e imun la magia mea.
-Trebuie pregătită defensiva. -M-ai ţinut tu în închisori mai rele.
-Ţi-am cerut deja iertare. -Glumeam.
Ne-ai primit în casa ta. Îţi voi fi recunoscătoare în fiecare clipă de aici.
Ne va prinde bine.
Am ceva pentru tine.
Roland mi-a dat pentru tine un obiect de-al lui Robin.
-Serios? -Da.
E o pană din una dintre săgeţile lui. Foarte drăguţ...
Acum îmi amintesc! Am pus-o într-un loc foarte sigur.
Nu-ţi face griji. Puţin haos e de înţeles.
Voi arunca o vrajă de protecţie peste casă şi tainiţe. Zici că poţi găsi pana?
O s-o găsesc. Nu eşti supărată?
Sigur că nu.
-Mie mi se pare protejată. -Hyde nu va intra în tainiţa mea.
Poate scăpăm de grija lui. Jekyll a terminat arma.
Îndemânatic băiat! E dornic să-şi învingă jumătatea?
Da. Tu cum stai la capitolul cu distrugerea jumătăţii malefice?
Stau bine. Mai mult decât bine!
-Am zis că sunt bine? -E clar că te supără ceva.
Bine, recunosc. Mă roade ceva.
E roşcată şi îi plac pălăriile ţuguiate.
-Sora ta? -O să zici că sunt meschină.
Roland mi-a trimis un obiect de-al lui Robin şi ea a pierdut deja darul!
E o pană din săgeata lui.
Te cunosc. Nu eşti supărată din cauza unei pene.
Nu ştiu exact ce mă supără.
Indiferent ce e, discută cu ea. Dă lucrurile pe faţă, luptă cu durerea.
Poate... Deocamdată, hai să-l alungăm pe Hyde din oraş.
-Nu te eschiva. -N-am de gând.
Dar tu ştii foarte bine că actele de eroism sunt prioritare.
-Emma, eşti gata? -Da.
PRIMĂRIA ORAŞULUI STORYBROOKE
Domnule Hyde, ce-ar fi să ieşi şi să iei ceea ce vrei de fapt?
Sau vrei să-ţi răpesc plăcerea şi să-i fac eu felul?
-Regina! -Uite care-i treaba.
Dacă pleci din oraş, Jekyll e al tău.
Problema e că am treabă aici, în Storybrooke. Şi munca mea e la început.
Aşa că îţi propun un alt târg.
Îl iau pe Jekyll şi păstrez Storybrooke, iar tu nu te vei face de râs.
Poate că odată tremurau toţi în faţa reginei,
dar vremurile acelea au apus.
Nu-mi convine târgul.
Emma!
Sunt personalizate. Nu o să te poţi elibera din ele.
-Eşti teafără? -Ce s-a întâmplat?
-De ce ai ezitat? -Nu-i nimic.
-Eşti sigură că eşti salvatoare? -Taci. Eşti prizonierul nostru.
-Ignoră-l, Emma. -Da. Cum îţi ignori frisoanele.
-Stai! Ce ştii despre asta? -Mai multe decât tine.
Dacă vrei să înţelegi ce ţi se întâmplă, ştii unde mă găseşti.
-Archie! -Bună.
Pongo! Ce faceţi aici?
Am aflat că eşti în căutarea noilor sosiţi şi mi-am zis că poate vrei o cafea.
Te-au trimis ai mei.
Da. Îşi fac griji pentru tine.
Şi s-au gândit că ţi-ar fi mai uşor să vorbeşti...
Cu un greiere? Scuze! Să nu crezi că am ceva cu greierii.
Doar că nu prea am chef de psihoterapie în clipa asta.
Tocmai în astfel de clipe e utilă.
De ani de zile te lupţi cu făpturi malefice, fără oprire.
Când te-am cunoscut, îţi ridicaseşi ziduri în jur ca să te protejezi.
Însă acum, lângă Henry, părinţii tăi şi Hook, zidurile au căzut.
-Şi nu e bine? -Ba da, sigur.
Dar au ieşit la iveală rănile sufleteşti ale luptei.
-Şi cum repar chestia asta? -Cu răbdare şi multe eforturi.
Nu poţi să-mi dai o pilulă sau ceva?
Nu există scurtături când pornim pe drumul rezolvării celor mai mari probleme.
Văd că mi-ai acceptat oferta. Deşteaptă fată!
Mai fă-mă "fată" şi-o să vezi ce păţeşti.
Scoate-mi cătuşele şi-o să vezi ce păţeşti tu.
Ai spus că ştii ce mi se întâmplă.
-Dovedeşte-mi că ştii. -Emma...
Ai fost şi tu închisă. Ştii cum merge treaba.
-De ce crezi că am fost închisă? -Eu am fost gardian.
Recunosc privirea de captiv. Nu scapi de aşa ceva niciodată.
Prizonierii reacţionează la "morcov şi băţ", dar tu ai venit cu mâna goală.
Data viitoare vino cu o sticlă de Cîroc şi cu două pahare.
Habar n-ai cum să mă ajuţi.
Ştiu că vezi o bătălie cu ochii minţii.
-Poftim? -Parcă voiai să pleci.
Ai dreptate.
Am fost închisă.
Cea mai rea era singurătatea. A fost cumplit.
Îmi imaginez cum e pentru unul vorbăreţ, ca tine.
Fie îmi spui ce ştii...
...fie plec şi nu mă mai întorc cu sticla de băutură.
Nu mă mai întorc deloc. Nu va veni nimeni la tine.
Poţi să stai aici, în tăcere...
...până putrezeşti.
Văd că ţi-ai adus totuşi băţul.
E impresionant, Salvatoareo, cu o mică excepţie.
Ţi-e frică de mine, nu-i aşa?
Dar fii pe pace, am adus pe cineva care te poate ajuta.
Dacă vrei să-l găseşti pe acel cineva, ţine-te după pasărea roşie.
Pasărea roşie?
Întrebarea este: eşti cu adevărat pregătită să-ţi înfrunţi povestea?
-Am ajuns. -Castelul meu.
De ce ar vrea Belle să viseze locul acesta?
De obicei, visele ne aleg pe noi, nu invers.
Rumplestiltskin!
Nu credeam că te întorci aşa repede din călătorie.
Să nu te superi că nu e pregătit ceaiul. Îl fac imediat.
Las-o. E pierdută în vis.
În mintea ei, e încă servitoare, iar tu eşti încă o bestie.
E fascinant să afli cum te văd cei din jur, nu-i aşa?
Nu contează. Voi găsi o cale prin care s-o trezesc.
Mă tem că timpul e un lux pe care nu ţi-l poţi permite.
Nisipul cu care poţi pătrunde în visul lui Belle se scurge.
Dacă nu o trezeşti într-o oră, se întoarce în Odaia Roşie a blestemului somnului.
O soartă cumplită, arzătoare. De data asta, va rămâne acolo pe vecie.
În locul tău, m-aş grăbi. Asta dacă o iubeşti, desigur.
Sigur că o iubesc! Şi tocmai de aceea voi reuşi s-o scot de aici.
O voi face să se îndrăgostească din nou de mine.
Castelul meu nu era vesel, recunosc, dar nici chiar aşa sumbru nu era.
Pentru Belle, aşa a fost. Castelul o îngrozea.
De aceea arată terifiant în visul ei.
Dar e şi locul în care ne-am îndrăgostit.
-De-aş putea recrea acea clipă! -Ar fi un truc plin de cruzime.
Eşti dispus să o minţi?
Chiar dacă e un truc, dragostea mea pentru Belle e reală.
Dragostea mea pentru ea şi pentru copilul meu nu va fi niciodată o minciună.
Iartă-mă, Rumplestiltskin! Ceaiul e aproape gata.
Nu-i nimic. Vezi? Nici nu s-a ciobit.
Mulţumesc.
Ai muncit destul azi. Nu vrei să faci o pauză?
Rumplestiltskin, ce se întâmplă? Nu te recunosc.
Trebuie să merg la un bal şi n-am dansat de mult.
Vrei să mă ajuţi să exersez?
-Nu ştiam că sunt liberă să aleg. -Eşti.
Te descurci de minune. Mai lipseşte un singur lucru.
Ce-ţi veni?
Poate că m-am săturat să fiu bestie.
Încă un dans.
Am auzit că Hyde e prins.
Credeam că va fi nevoie de săptămâni întregi de lupte
şi de răsturnări de situaţie, dar ai reuşit din prima zi.
-Bravo ţie, surioară! -Da, l-am prins.
-Ce s-a întâmplat? -E prima dată când revin aici...
...de când a murit Robin.
-Trebuie să stau o clipă... -Poftim?
-E greu. -Ştiu.
Am pierdut şi eu pe cineva.
Zelena, nu te supăra, dar te rog să ieşi.
N-ar trebui să ne ajutăm una pe alta?
-Nu. -De ce nu?
Pentru că e vina ta.
De fiecare dată când te văd, te învinuiesc pentru ce s-a întâmplat.
Pe mine? Nu pe Emma?
-Te-a târât în iad! -Ba nu, eu am ales să merg.
Dar în tine am avut încredere.
Şi din cauza asta, sufletul lui Robin a fost nimicit!
Vrei să vorbim despre încredere? Bine.
Ai luat cea mai mare decizie a vieţii tale renunţând la partea rea din tine,
dar te-ai dus imediat la Albă-ca-Zăpada în loc să vii la propria ta soră!
Ce-ţi pasă ţie?
Ai rupt din tine acea parte care îmi semăna cel mai mult!
Nu ştiu ce-ai vrea să-ţi spun.
Îmi iau copilul şi plecăm azi.
Bine, căutaţi în continuare. Erau Emma şi Hook.
Nici urmă de Hyde sau de amicii lui la nord.
-Se întunecă, va fi tot mai greu. -Stai puţin!
Amatori! Erau grăbiţi.
Se ascund de frică.
Nu ştiu dacă pot avea încredere în noi.
E cineva aici?
Sunt Albă-ca-Zăpada, puteţi avea încredere în mine.
Hyde e închis, nu vă poate face nimic.
Cei din oraş vor să vă ajute.
Albă-ca-Zăpada, priveşte!
E un loc numit La Bunicuţa unde vă puteţi potoli foamea
şi mulţi sunt gata să vă găzduiască.
Veniţi când doriţi, vă aşteptăm.
Ai mei au găsit oameni de-ai lui Hyde şi i-au trimis la Bunicuţa să mănânce.
Grozav. Mi-ar plăcea să înfulec şi eu ceva.
-Du-te, eu mai stau. -E beznă şi frig de crapă pietrele.
Chiar aşa de tare eviţi să vorbim?
Nu evit nimic, vreau doar să stau puţin singură.
Emma? Uită-te la mâna ta.
-Ce-i cu tine? -Nimic.
-Poţi să-i minţi pe toţi, dar nu pe mine. -N-am nimic. Te-am rugat să pleci.
Bine. Nu-i nevoie să-mi spui de două ori.
Văd că mi-ai descoperit pasărea, Emma.
-Cine eşti? De unde ştii cum mă cheamă? -Ştiu multe. Ştiu şi ce cauţi aici.
-Ai vedenii. -Ce caută în mintea mea?
Vedeniile spun o poveste.
Povestea viitorului tău.
Mamă? De ce faci vrăji de aflare?
Roland îmi trimisese un dar, dar Zelena l-a pierdut. Era pana lui Robin.
Ştii mai bine ca oricine de ce nu a funcţionat vraja.
Îl caută pe el, iar el nu mai e.
"Nimicit."
Ăsta a fost cuvântul folosit de Hades. Sufletul lui a fost distrus.
-Aşa zice Hades? -Nu îl crezi?
Cei răi ar spune orice ca să rănească lumea.
Dar eu am credinţă.
Şi sper că, atunci când povestea unui erou se încheie, ajunge într-un loc special.
Camera începe să arate mai bine.
Ce păcat că locuieşti singur aici de atâta vreme!
N-am fost singur dintotdeauna.
Am avut un fiu.
Un fiu?
Ce s-a întâmplat?
A plecat.
Pentru că văzuse întunericul din sufletul meu.
Aş fi putut să mă schimb de dragul lui, dar mi-a fost teamă să renunţ.
Dacă...
Dacă te-ai putea schimba acum, ai face-o?
Pentru tine?
Aş fi cât de bun mi-ar sta în putinţă.
Cum?
-Am mai făcut asta. -Da.
Nu. Atâţia ani de promisiuni...
-Stai... -Nu mai pot trece prin asta.
Dar acum e altceva. Nimic nu e real. Totul s-a întâmplat cu mult timp în urmă.
Ne-am îndrăgostit şi ne-am căsătorit, iar acum eşti însărcinată.
Pruncul era în pericol şi ai adormit dinadins ca să-l aperi.
Dar pericolul a trecut, trebuie să te trezeşti.
Acesta e adevărul.
Dar şi ceea ce am văzut e adevărat.
Toate promisiunile acelea încălcate, Rumple!
Te iubesc cu adevărat şi cred că şi tu mă iubeşti,
dar suferim amândoi când suntem împreună.
Dar copilul...
Îi va fi mai bine servitor, alături de mine, decât dator ţie.
Speram că o să spui asta.
Stai! Mai e nisip. Aşteaptă!
Îmi pare rău că te-am supus la aşa ceva.
Dar trebuia să mă asigur că nu-i vei crede din nou minciunile.
-Acum pot să te trezesc. -Să mă trezeşti? Cum?
Cu sărutul iubirii adevărate.
Dar nu te iubesc. Nici măcar nu te cunosc.
Ba da, mă cunoşti. Încă din ziua când am fost conceput.
-Ce se întâmplă? -Cred că ştii ce se întâmplă... mamă.
-Eşti fiul nostru! -Voi fi.
Când ai presărat nisipul pe Belle, m-a atins şi pe mine.
Aceasta e şi lumea viselor mele, nu doar a ei.
Am venit să te previn.
Nu-l lăsa să ne distrugă, cum a făcut cu familia de dinainte.
Nu-l asculta, Belle. Nu poate fi copilul nostru.
-Nu e posibil. -Ba este.
O voi dovedi.
-Belle! -Fiul nostru m-a pus la încercare.
S-a dat drept Morfeu ca să vadă dacă-l protejez.
Ca şi pe celălalt fiu al meu, l-am pierdut şi pe el.
Încă de dinainte de a se naşte.
Dacă te-ai lăsa trezit de iubirea adevărată, poate n-ai pierde.
Putem vorbi acasă.
Mă voi întoarce.
Dar nu-mi voi mai împărţi căminul cu tine.
Fiul nostru m-a prevenit şi îi voi da ascultare.
Spui că văd viitorul, dar mie mi se pare o amintire.
-De unde ştii toate astea? -Cândva, mi se spunea Oracolul.
Ar fi înţelept să-mi dai crezare. Ce-ai văzut e o mică frântură din viitor.
-Trebuie să văd mai mult. -Cunoaşterea viitorului e povară grea.
Viitorul se schimbă mereu, e în prefacere, dar totodată, de neocolit.
Vedeniile mi se arată fie că vreau sau nu. Să terminăm.
Priveşte.
Nu te las să le faci rău!
Ceea ce ai văzut e un mic fragment din sfârşitul poveştii tale, Salvatoareo.
Trebuie să se poată schimba ceva!
Poţi schimba drumul până la destinaţie, dar destinaţia rămâne aceeaşi.
În ziua pe care ai văzut-o, în lupta pe care ai văzut-o, vei muri.
Văd că ai găsit-o pe amica mea. Ţi-a fost de folos?
Scuteşte-mă. Ştiai ce urma să-mi arate Oracolul.
-Ce urmează şi cum pot să înving? -De ce aş vrea eu asta?
Indiferent ce va urma, voi învinge cu sau fără ajutorul tău.
-Ce amuzant! Aşa zic toţi salvatorii. -Cum adică?
Da, Emma. Nu eşti primul salvator pe care l-am întâlnit.
Orice salvator e învins în cele din urmă de un mesager al Răului.
Aşa se sfârşeşte povestea fiecărui salvator.
-Atunci cine e? -Nu ştiu cine-i duşmanul tău.
Poate că era deja aici. Sau poate că a venit cu mine.
Bănuiesc că vei căuta să-i ajuţi, doar eşti salvatoare, dar pune-ţi o întrebare:
oare ajutorul pe care-l vei da va aduce sfârşitul poveştii tale?
-Credeam că vrei să rămâi singură. -M-am răzgândit. Îmi dai mie unul?
-Mersi. -Eşti mai binedispusă.
Ai dreptate. Aveam nevoie de ajutor. L-am căutat pe Archie şi m-a lămurit.
-Şi tremurul mâinii? -E din cauza stresului.
Eşti sigură că e vorba doar de stres?
Pe cuvânt.
Îmi pare rău, Regina. Dar sunt convinsă că se va rezolva.
M-am gândit şi răzgândit de multe ori până să fim sincere una cu alta.
Cred că nu sinceritatea e problema dintre mine şi sora mea.
Atunci care crezi că e problema?
Robin.
Am fost o mamă vitregă îngrozitoare.
-Lasă, Regina, a trecut. -Ştiu că am fost groaznică.
Cum ţi-ai păstrat speranţa în vremurile acelea teribile?
Când a murit mama...
...şi apoi tata...
...nu mai aveam nimic.
Apoi, când tu... când Regina cea Rea încerca să mă ucidă, am înţeles...
...că nu pot supravieţui decât dacă nu renunţ niciodată.
Tu m-ai învăţat cum să am credinţă. M-ai învăţat că speranţa e o alegere.
Cred că Hades s-a înşelat.
Robin şi-a găsit liniştea.
Stăteam aici şi mă gândeam la nou-veniţi,
dispreţuindu-i pentru că s-au ascuns în nu ştiu ce ţinut oribil,
pentru ca poveştile lor să nu se adeverească.
Apoi mi-am dat seama că exact asta făceam şi eu.
Nu-mi amintesc să te fi ascuns de ceva.
Ba da, m-am ascuns.
Viaţa mea s-a oprit în loc.
Singura poveste pe care o ştiam era cea pe care mi-o tot repetam.
Că eu sunt Regina cea Rea.
Până când am uitat cel mai important lucru.
Viaţa mea nu e o singură poveste...
...ci multe poveşti îngemănate.
Pentru unii, sunt malefică.
Rănesc oamenii...
DL GOLD: AMANET ŞI ANTICARIAT
...în moduri pe care nu le pot răscumpăra.
Pentru alţii, sunt o eroină.
Ştiu că am forţă...
...că pot să fac lucruri dificile chiar dacă nu mă credeam în stare.
Vreau să încep o poveste nouă.
Una în care Regina cea Rea nu primeşte rol.
Şi aleg să cred
că povestea asta va avea un final mai fericit decât prima.
Aici erai!
Regina?
Nu-i aşa că viaţa e delicios de sucită?
Ţi-ai dorit cu ardoare o soră.
Apoi, când dorinţa ţi se împlineşte, în sfârşit, constaţi că nu asta voiai.
Eşti în viaţă...
Nu poţi scăpa aşa uşor de mine.
-Ce vrei? -Hai să bem un pahar, surioară.
E vremea să fim mai apropiate.