Din episoadele anterioare...
Ai văzut o frântură din sfârşitul poveştii tale. Vei muri.
Regina cea Rea poate muri acum.
Vreau să încep o poveste nouă, cu final mai fericit decât prima.
Ai rupt din tine partea care îmi semăna cel mai mult!
Să bem un pahar, surioară. E vremea să fim mai apropiate.
Am acceptat un pahar, nu o plimbare prin cimitir.
-Unde mergem? -Vei vedea.
Nu! Nu te pot lăsa să intri acolo.
Dacă Regina nu ar fi vrut să mă servesc cu câteva ingrediente,
n-ar fi sigilat tainiţa cu vrajă de sânge.
De unde ştii că n-o să-i spun despre această excursie?
-Dacă voiai să-i spui, îi spuneai deja. -La ce îţi trebuie vrăjile astea?
Am folosit deja tot ce avea Dragonul în prăvălie
ca să ajung în orăşelul ăsta amărât.
Şi ce s-a ales de Dragon?
Să spunem doar că trebuia să fie mai înţelept şi să nu-mi stea în cale.
Sfatul ăsta e util pentru oricine.
Te temi că-i voi face ceva rău jumătăţii mele mai bune, nu?
Rămâne de văzut care jumătate e mai bună.
Fii pe pace. Voi folosi vrăjile doar ca să-i dau o lecţie Reginei.
Să ştie că nu poate scăpa de identitatea ei.
Şi eu cu ce mă aleg?
Cu o soră care îţi apreciază toate calităţile încântător de răuvoitoare.
O soră care îţi seamănă.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
-Eşti gata, mamă? -Da.
Înainte, mă ascultau toţi pentru că eram Regina cea Rea.
Vreau să le demonstrez că sunt la fel de puternică fără ea.
Ţine minte codul operaţiunii: "Cobra II".
-De ce II? -Fiindcă de data asta eşti eroină.
Bun. Cheile de la camere sunt pe tejghea.
-Aveţi haine curate lângă tonomat. -Ce-i ăla tonomat?
-La intrare aveţi prânzul. -Nu ne trebuie!
Era şi timpul, Maiestate. Plebea începe să se agite.
În calitate de primar, vă urez bun venit la Storybrooke.
V-aţi refugiat în Ţinutul poveştilor nespuse
fiindcă vă temeaţi că cele scrise în cartea aceasta se vor adeveri.
Sunt sigură că acum, că sunteţi aici, vă temeţi şi mai mult de asta.
Ceea ce nu ştiţi, însă...
...e faptul că şi eu sunt la fel ca voi.
Şi eu o iau de la început. Nici eu nu ştiu ce îmi rezervă viitorul.
Un lucru totuşi ştiu: nu avem de ce să ne temem.
Orice se va întâmpla de acum, îi vom face faţă împreună.
-Ştie cineva... -Belle!
-Eşti aici! Şi eşti trează! -Da. Şi am nevoie de casă.
-Dar Crocodilul? -Ne-am despărţit.
Oare Bunicuţa are vreo cameră liberă?
Nu le-aş dori nici duşmanilor saltelele alea. Găsim ceva mai bun.
Ştiu eu locul potrivit. Ce zici, Swan?
Eu trebuie să mă întâlnesc cu Archie.
Mergi în continuare la Greiere? Sunt impresionat.
-Credeai că voi da înapoi? -Ştiu că nu-ţi place să fii vulnerabilă.
Ai dreptate. Dar am trecut prin multe încercări.
-Nu strică să discut despre ele. -Mă bucur să aud asta, iubire.
Bun. Doamna are nevoie de cazare. Vino cu mine, te rog.
-Cine eşti? -Poftim?
Cum te numeşti?
Dacă îţi găsesc povestea, o poţi continua de unde ai lăsat-o.
Nu mă vei găsi. Nu sunt aşa important încât să am propria poveste.
Nu vorbi aşa. Stai să văd dacă te găsesc.
Doamnelor şi domnilor, vi-l prezint pe amfitrionul acestei seri,
Contele de Monte Cristo.
Bun venit, dragi oaspeţi!
Vă mulţumesc că mă însoţiţi în această seară memorabilă.
Noi trebuie să-ţi mulţumim, de vreme ce dai petrecerea.
Nici vorbă, Baroane. Seara asta n-ar fi posibilă fără tine.
-În cinstea Baronului! -În cinstea Baronului!
Cărui fapt datorez onoarea?
Chiar nu mă recunoşti?
De ce oare? Din cauza veşmintelor? A aurului?
-Cicatricea de deasupra ochiului? -Edmond Dantès.
Bravo! Ştiam că-ţi vei aminti.
Imposibil, Edmond Dantès e în temniţă. Chiar eu l-am băgat acolo.
Într-adevăr. Imediat după ce i-ai dat foc la casă,
i-ai spoliat averea familiei şi i-ai ucis logodnica.
Dar a evadat din temniţă şi şi-a refăcut averea, bănuţ cu bănuţ.
I-au trebuit mai bine de zece ani,
dar a devenit omul care stă acum în faţa dumitale.
Toate cu un singur ţel.
Nu eşti isteţ, ca să-mi fi distrus viaţa singur.
-Cine te-a ajutat? -Hai, omoară-mă.
Mascarada asta nu-ţi va aduce dreptatea.
Nu caut dreptate, ci ceva mult mai satisfăcător.
Răzbunarea.
-Nimic nu se compară cu prima crimă. -Cine eşti?
O admiratoare a faptelor tale.
Chiar ai pregătit lovitura asta vreme de zece ani?
Cu dorul răzbunării în inimă, au trecut ca fulgerul.
Mai rar aşa dedicare.
Păcat că Baronul nu ţi-a dat niciun nume.
Nu-mi pot imagina cât va dura
să găseşti următoarea victimă care să-ţi merite răzbunarea.
Sunt gata să-mi petrec restul zilelor răzbunându-mi iubirea.
Dar dacă nu ar fi nevoie de asta?
Iată aici numele tuturor celor
care v-au nedreptăţit pe tine şi pe logodnica ta.
Nu pari a fi genul binevoitor. Ce vrei în schimb?
Puţin ajutor ca să-mi împlinesc...
Propria răzbunare.
ALBĂ-CA-ZĂPADA ŞI FĂT-FRUMOS
-A lăsat-o pur şi simplu pe tejghea? -Şi s-a făcut nevăzut.
O fi Omul Invizibil? Sau vreun vampir? Dacă e Dracula? Nu, suntem în plină zi.
E tot un conte: Monte Cristo.
Nu e în meniu, îmi pare rău. Nu-mi plac friganelele.
Nu, Bunicuţo, e un loc. Contele acesta e vestit.
-De ce vrea să ne cunoască? -Nu asta vrea, ci să vă omoare.
Vrea să se răzbune şi pentru asta trebuie să vă ucidă pe voi.
E absurd. Nici nu-l cunoaştem, de ce ar vrea să ne omoare?
Fiindcă l-am tocmit eu s-o facă.
Emma, eşti în siguranţă aici. Poţi avea încredere în mine.
Tremurul mâinii e însoţit de vedenii. Una singură, de fapt.
Ce anume vezi?
Bun...
Sunt pe strada principală cu ai mei, cu Henry şi Hook.
Mă lupt cu cineva.
-Cu cine? -Nu-i văd chipul.
Dar e un adversar puternic. Mă lupt din răsputeri.
Sunt aproape de victorie, dar încep să-mi tremure mâinile.
Ce se întâmplă apoi?
Mor.
E prima dată când o spun cu voce tare.
Cu cât mai mult vorbeşti despre asta, cu atât mai puţin te va bântui.
Să le spun alor mei?
-Întrebarea e de ce nu le-ai spus deja. -Fiindcă ştiu exact ce vor face.
Îmi vor spune să mă opresc până vor găsi ei soluţia.
-E rău că vor să te protejeze? -Da. Eu sunt Salvatoarea.
Şi Salvatoarea nu are zile libere?
-Dacă nu ajut oamenii, cine sunt eu? -Nu ştiu, Emma...
-Doar tu ai răspunsul. -Nu am crize de identitate.
Vreau doar să mă ajuţi să aflu cum să înving în lupta asta
şi să-i apăr pe cei dragi.
Eu cred că ai venit ca să te ajut să depăşeşti ceea ce te tulbură.
-Dacă e o criză de identitate... -Nu trebuia să vin.
Emma...
E clar că a fost aici.
Caligrafia nu e singurul lui hobby. De ce nu ne-ai spus?
Nu ştiam că e în Storybrooke.
Vreţi să ştiţi toate dăţile când v-am prigonit?
-Da! -Îmi pare rău...
Încerc să las trecutul în urmă. Se vede că Contele n-a fost informat.
Aici e problema. Tu trebuie să-l concediezi.
Exact asta o să fac. Întâlnirea e la dirijabil, într-o oră.
-Venim cu tine. -Nu.
E problema mea, o rezolv eu.
Va merge mai uşor dacă nu staţi acolo, pe post de ţinte.
Crezi că trebuie să ne facem griji?
Ne-a găsit cu blesteme şi o vizită în Ţinutul poveştilor nespuse.
Nu e chiar aşa.
Am ajuns prea târziu.
-De ce am cruţat-o pe Regina cea Rea? -Speram că se schimbă.
S-a schimbat. Nu mai pradă satele, le rade de pe faţa pământului.
Albă-ca-Zăpada, aici!
-Poftim. -Am venit să ajutăm.
E în ordine. Eşti în siguranţă.
-Cum te numeşti, prietene? -Edmond. Negustor de vinuri.
Când au atacat cavalerii Reginei, toată lumea a fugit.
Eu am rămas să sting focurile.
Aici, Charlotte!
Charlotte e slujnica mea,
dar, din pricina războiului nesfârşit, a devenit vraci priceput.
Să vedem.
Arsurile nu sunt grave. Cu puţină alifie, mâna se va vindeca degrabă.
-S-a întâmplat ceva? -Nu...
-Ochii tăi... -Ce-i cu ei?
Îţi mulţumesc pentru ajutor. Trebuie s-o găsim pe Regină şi s-o facem să plătească.
Înseamnă că am fi la fel de răi ca ea.
Cea mai mare răzbunare e să-i arătăm Reginei
că, orice ar face, noi ne vom găsi mereu fericirea.
Dar mi-a distrus satul, via, tot ce aveam!
Poate nu vei găsi fericirea aici, dar vino la castelul nostru.
Ne face trebuinţă un pivnicer. Ce spui, Edmond?
Aş fi nespus de bucuros.
-Mă tem că nu eşti pe lista de oaspeţi. -Renunţ la înţelegerea noastră, Conte.
Ce s-a întâmplat?
Te-au convins că cea mai mare răzbunare e să-ţi găseşti fericirea?
Să ştii că da. A durat ceva, dar le dau dreptate.
-Asta nu schimbă nimic. -Lasă-mă să te ajut.
Nu ai nevoie de răzbunare ca să te vindeci de pierderea fiinţei dragi.
Dacă eu am învăţat acest adevăr, oricine poate.
E drept că tu m-ai trimis pe calea aceasta,
dar acum nici tu nu mai poţi schimba nimic.
Am înţeles.
-Ce e? -"Errol Flynn" nu dă înapoi.
-Unde ne duci? -La adăpost, cum i-am promis Reginei.
Nu vrem să părăsim oraşul, Emma. Doar n-o să fugim de pivnicerul nostru.
Ce naiba a fost asta?
Se pare că nici Contele nu vrea să plecaţi.
Aici vrei să stau? Pe Jolly Roger?
Nu pot sta aici. Dacă află Rumple că mă găzduieşti...
Mânia lui m-ar bucura.
Nu înţeleg. De ce îţi rişti viaţa pentru mine?
Demult...
Am încercat să te ucid în castelul Reginei. Am dat greş.
Dar am făcut ceva cu care nu mă pot împăca.
Ţi-am făcut rău.
Apoi te-am împuşcat la graniţă.
-Te-ai schimbat de atunci. -Poate.
Mai e cale lungă până să pot fi mândru de mine.
Cu toate că cei din jur m-au iertat...
...eu încă nu pot să mă iert pe mine însumi.
Atunci accept. Nu eşti singurul care încearcă să repare greşelile trecutului.
Prea mult m-am chinuit să-mi fac o viaţă bună cu Rumple
doar fiindcă asta îmi doream.
Acum trebuie să mă îngrijesc de fiul meu.
Nu cred că e mâna Contelui aici.
Vrajă de protecţie?
Seamănă cu cea prin care i-ai ţinut pe toţi aici în timpul blestemului.
Nu doar seamănă, e aceeaşi vrajă.
Poate fi făcută doar cu ingredientele din tainiţa mea,
pe care am sigilat-o cu o vrajă de sânge.
Regina, am primit mesajul tău. Sunteţi teferi?
Nu înţeleg de ce te plimbi în capcane mortale
în loc să foloseşti magia.
-Ce s-a întâmplat? -Graniţa e protejată prin magie.
-Serios? Cine să facă aşa ceva? -Exact asta voiam să te întreb.
Mă acuzi că eu aş fi de vină?
În afară de mine, doar tu mai poţi deschide încuietoarea tainiţei.
-Nu-i adevărat! -Nu?
Dacă n-a fost niciuna dintre noi două, atunci cine a fost?
Habar n-am, surioară, dar m-am săturat de ancheta asta.
Încep să cred că nu doar de Conte trebuie să ne temem.
-Impresionant, Maiestate! -Ce pot să spun? M-ai inspirat.
Poate-ai vrea să-mi dai o lecţie. Sau două.
Oricât mi-ar plăcea, nu pot întârzia la prima cină
cu Albă-ca-Zăpada şi cu Făt-Frumos.
Deci te-au crezut?
Ştiam că bunătatea lor nesuferită îi va duce la pierzanie.
Venin de viperă de Agrabah.
O poţiune cam amară. Efectul e lent şi foarte dureros.
-E vreo problemă, Conte? -Ce au făcut ca să merite soarta asta?
Mie mi-au arătat doar bunătate.
Nu-mi spune că prinde a-ţi miji conştiinţa.
-Ca frate asasin, sunt curios. -N-are importanţă ce au făcut.
Un singur lucru ar trebui să te preocupe:
cât de tare râvneşti să te răzbuni.
Mă gândeam eu.
Mare dezamăgire! Doar nu te-am instruit atâta amar de vreme
ca să te joci cu săbii şi să-i trimiţi pe alţii să-ţi facă treburile murdare.
Ştii bine că nu am de ales.
I-ai vrăjit pe Albă-ca-Zăpada şi pe Făt-Frumos ca să nu le pot face rău.
Aşa e.
Dar apoi ţi-am dat Blestemul Întunecat, ca să-i faci vulnerabili.
Nu-mi pasă.
Voi obţine ce vreau fără ajutorul tău.
Eşti sigură?
Să nu crezi că îl poţi opri pe Conte.
-Mă ameninţi? -Îţi spun cum stau lucrurile.
Ştii vraja cu care i-ai protejat pe Albă-ca-Zăpada şi pe Făt-Frumos?
Am aruncat şi eu aceeaşi vrajă asupra Contelui, ca să-l apăr de tine.
Se pare că ucenicul şi-a depăşit magistrul.
Mai vedem noi dacă e aşa, drăguţă.
Când am auzit ce-a făcut Regina, mi-am zis că e prea frumos să fie adevărat.
Nu minţi. Te bucuri că m-am întors.
-N-aş vorbi chiar despre bucurie. -Unde e?
Chiar ai crezut că poţi fura de la mine?
-E o biată tinichea. -Ba e mult mai mult.
Vrei să facem un târg.
Dacă vrei brizbrizul ăsta, condiţiile mele sunt simple.
Orice ai de gând să faci cu oraşul,
să nu te atingi de Belle şi de fiul meu nenăscut.
-Vrei moneda sau nu? -Bine. Nu le fac nimic.
Dar eşti sigur că nu vrei şi altceva în schimb?
-Ce anume? -Ştiu şi eu?
Istorisirile din Ţinutul poveştilor nespuse
nu sunt singurele posibilităţi care nu s-au adeverit.
Şi ce te face să crezi că aş vrea să văd cum ar evolua povestea asta?
Până la urmă te vei plictisi să aştepţi ca şoarecele de bibliotecă
să te accepte aşa cum eşti.
Când se va întâmpla asta...
...ne putem distra cum se cade.
Edmond, aşteaptă.
-S-a întâmplat ceva? -Ne mai trebuie un pahar.
Scuze de întârziere.
Ne luăm rămas-bun de la Charlotte, va pleca mâine.
Mama a căzut bolnavă, mă duc acasă s-o îngrijesc.
Îţi vom duce dorul cât vei fi plecată.
Toarnă vinul, Edmond. Azi închinăm în cinstea prietenilor vechi.
-Edmond, ce se întâmplă? -Ochii tăi...
Eşti foarte drăguţ.
Mulţumesc, Charlotte.
Pentru Charlotte! Să ai numai zile fericite!
-Staţi! -Ce e?
-E totul în ordine? -Da, doar că...
O astfel de ocazie cere un vin mai deosebit.
Am în pivniţă exact ceea ce trebuie, Sire. Mă scuzaţi.
-Tu crezi că e vina ta, mamă. -Nu-i vorba de asta.
La Bunicuţa,
le-am spus celor din Ţinutul poveştilor nespuse că nu au de ce se teme.
Au sosit abia de o zi.
Nu pot lăsa prima poveste să iasă aşa, mai ales că eu am pornit totul.
Mamă...
A otrăvit-o cu veninul pe care i-l dădusem eu.
-Mamă, ai păţit ceva? -Ce-i asta? Ce se întâmplă aici?
Povestea slujnicei a ajuns-o din urmă.
La fel cum povestea ta te ajunge din urmă pe tine.
Ţi-a fost dor de mine? Bună, puiule. Mami s-a întors.
-Nu! Te-am ucis. -Chiar credeai că-ţi va merge aşa uşor?
-Mamă? -Treci în spatele meu, Henry.
După tot ce am făcut pentru tine,
după câte am realizat împreună,
m-ai aruncat deoparte de parcă nici n-aş fi existat vreodată.
Ba nu, te-am dat la o parte tocmai pentru că existai.
Ce naiba?
Am aruncat asupra mantiei fetei o vrajă de slăbire a magiei.
Trebuia să-mi fi dat seama că tu îl controlezi pe Conte.
Bineînţeles.
Eu nu las lucrurile la voia întâmplării.
De aceea mi-a refuzat ajutorul şi mi-a spus că nu îl pot opri.
Tu i-ai poruncit demult să-i ucidă pe Albă-ca-Zăpada şi pe Făt-Frumos,
aşa că acum exact asta va face.
Ar trebui să-mi mulţumeşti.
Edmond?
Haide, Edmond, e o mare neînţelegere.
Habar n-aveţi!
Edmond, putem să-ţi explicăm totul.
Regina ne e prietenă acum. S-a schimbat. Nu mai vrea asta.
Vă înşelaţi. Exact asta vrea.
-De ce ne vrei răul? -Fiindcă mi-a luat inima.
-Cine ţi-a luat inima? -Regina cea Rea.
-Nu se poate! -Ba se pare că da.
Dar nu contează. Găsim o cale prin care s-o oprim.
Întotdeauna găsim o cale.
Sper că veţi găsi.
Fiindcă nu-mi doream finalul acesta pentru niciunul dintre noi.
Te-ai răzgândit?
Nu-i nevoie de aşa ceva, drăguţă.
De ce nu i-ai otrăvit pe Albă-ca-Zăpada şi pe Făt-Frumos?
Eram gata să-i otrăvesc, dar am văzut-o pe Charlotte şi mi-a amintit de...
De logodnica ta? Seamănă, într-adevăr.
Mă rog, înainte ca iubita ta să putrezească.
Ea şi slujnica au un nu-ştiu-ce în comun, nu-i aşa?
Nu merita să moară.
Dacă aş ucide-o, aş fi la fel de rău ca duşmanii mei.
Dar cu Albă-ca-Zăpada şi Făt-Frumuşelul o să încerci din nou?
Nu merită nici ei să moară.
-Ce-a fost asta? -Poliţa mea de asigurare.
Pentru ca planul meu să funcţioneze,
Făt-Frumos şi Albă-ca-Zăpada trebuie să rămână în viaţă.
Şi să procreeze.
Scuze că sunt aşa franc, dar ştiu ce vreau.
Asta înseamnă că trebuie să mă asigur
că nu vei mai fi tentat niciodată să-i ucizi.
Charlotte?
De ce? Dacă nu vrei să-i ucid, omoară-mă pe mine, nu pe ea!
Aş vrea să fie posibil, drăguţă.
-Unde e antidotul? -Ce antidot? Nu există!
Otrava asta n-are leac.
Nu... Dar poate fi oprită.
-Cu o cheie? -Nu-i o cheie oarecare.
E cheia ţinutului unde toate poveştile se întrerup brusc.
Inclusiv povestea lui Charlotte.
Ştii tu despre ce vorbesc. Povestea în care otrava ajunge la inimă.
-Dacă merg acolo, ea trăieşte? -Da. Cu condiţia să rămâi acolo.
Dacă pleci, povestea ei şi efectul otrăvii se vor relua.
Nu vreau să-ţi trădez finalul, dar să ştii că e tragic.
Atunci aşa rămâne.
Îmi pare rău. Nu voiam decât un nou început.
Încă nu e prea târziu.
Ştiu că Regina cea Rea ţi-a luat inima. Dar poţi să i te împotriveşti.
-E şi ăsta un început. -Am încercat să mă împotrivesc! Nu pot!
Nu accepta finalul ăsta!
Povestea mea a ajuns la final când Hyde ne-a smuls din Ţinutul poveştilor nespuse.
Despre cine vorbeşti?
Despre Charlotte? Îmi pare rău, am ajuns prea târziu.
Deci otrava a răpus-o.
Chiar dacă n-am reuşit s-o salvez pe ea, te voi salva pe tine.
Henry, sun-o pe Emma! Am nevoie de vrăjile ei.
Nu pot, regina a făcut sigur ceva.
Opreşte-te! Aşteaptă!
E singura cale.
Nu!
-Mamă, eşti teafără? -Îmi pare atât de rău!
-Henry... -Nu ai avut de ales.
Edmond...
Nu...
-N-am avut de ales. -Nu-i adevărat.
S-a întors.
Nu puteam să-l las să-mi omoare prietenii.
Credeam că eroii găsesc mereu o a treia cale.
Sau poate că nu eşti totuşi eroină.
-Îţi smulg inima din piept! -Asta-i Regina pe care o ştiu eu.
Îţi place violenţa, nu-i aşa?
Nu voiai ca Monte Cristo să-i ucidă pe ei, voiai ca eu să-l ucid pe el.
Numai aşa puteam să-ţi demonstrez că, oricât te străduieşti,
întunericul îţi va rămâne mereu în inimă.
Iar acea fărâmă de întuneric pe care am trezit-o azi
va deveni tot mai puternică.
N-o asculta, Regina.
Albă-ca-Zăpada...
Nu mă sperie. Te-am mai învins, te vom învinge iar.
Nu sunt eu cea care vă va distruge finalurile fericite.
De data asta, nu.
-Atunci, cine? -Tu.
Tu vei distruge finalurile fericite ale tuturor.
-Nu vei reuşi să ne dezbini familia. -Nici nu e nevoie.
Cei veniţi din Ţinutul poveştilor nespuse
nu sunt singurii care nu vor să li se afle trecutul.
Şi când poveştile voastre se vor adeveri, în sfârşit...
...eu voi sta deoparte şi voi privi...
...cum vă sfâşiaţi între voi.
-Regina, nu e vina ta. -Da, sigur.
-Te-a prins în capcană. Nu aveai de ales. -Ba da.
Puteam s-o ţin pe Regina cea Rea în mine, era problema mea.
-Nu. Exact asta vrea: să ai îndoieli. -În cazul ăsta, a reuşit.
O fi ceva nou pentru tine, dar eu m-am înfruntat cu Regina cea Rea.
Niciodată nu am ales să fug.
Trebuie s-o înfruntăm direct, să-i dejucăm de dinainte planurile.
-Şi cum facem asta? -Nu ştiu.
Doar de data asta, te rugăm să gândeşti precum Regina cea Rea.
Ce-a vrut să spună cu faptul că toţi avem poveşti ascunse?
-Emma? Ce ai? -Nimic.
Nu aşa trebuia să se încheie povestea Contelui.
Trebuia să ştiu că Operaţiunea Cobra II nu e aşa de simplă.
-Cum? -Are o urmare.
Iar urmările sunt mai dramatice decât originalul.
Îmi pare rău, amice, dar nu înţeleg.
-Imperiul contraatacă? Naşul II? -Ce?
Indiana Jones şi templul blestemat? Cele mai bune urmări din cinema.
Trebuie să organizăm o seară de filme.
Când mama a ajutat lumea la Primul Blestem, era simplu.
Oamenilor li se răpiseră poveştile pe care le voiau spuse.
Iar cei de acum fug de poveştile lor.
Ca să-i putem ajuta, trebuie să aflăm de ce au fugit.
-Bine, citeşte în continuare. -Să trecem la treabă.
-E totul în regulă? -Da. Ies puţin la aer.
-Îţi place cadoul? -Trebuia să fi ştiut că e de la tine.
-De ce mi-ai dat-o? -E simplu.
După cum spuneam, toţi avem poveşti care aşteaptă să se adeverească.
Poate că te dezamăgesc, dar asta s-a încheiat.
E talismanul norocos pe care i l-am dat tatei când a plecat de la fermă.
Te referi la călătoria care a dus la moartea lui prematură?
Nu mă poţi tulbura. M-am împăcat cu ce s-a întâmplat.
Tata a cedat slăbiciunii, s-a îmbătat şi a murit într-un accident de trăsură.
N-am venit să vorbim despre problemele tatălui tău.
Am venit să te întreb ceva.
Eşti sigur că a fost accident?
Vine mami acum, puiule!
Îţi place jucăria, micuţo, nu-i aşa? Cu jucăria asta mă liniştea mama.
-Mama te adormea cu asta? -Da.
Acum e a ta.
-Cadou de la mine. -Pentru ce?
Nu i-ai spus Reginei despre vizita noastră la tainiţă.
Nici măcar nu i-ai spus că sunt în oraş.
Ştii cât de mult admir capacitatea cuiva de a păstra secretele.
Să înţeleg că m-ai pus la încercare? Credeam că eşti diferită de Regina.
Sunt. Spre deosebire de ea, nu mă voi mai îndoi niciodată de tine.
Când ai spus că-mi voi recăpăta sora...
...nu te-ai referit la Regina, nu?
Eu sunt sora pe care o vrei, Zelena.
Ştiu asta pentru că... eşti exact ca mine.
Nu te mulţumeşti cu lucruri mici.
Iar Regina este efectiv...
...cel mai mic rău din două posibile.
Scuze că m-am purtat aiurea azi-dimineaţă, Archie.
Cred că ai dreptate. Ar trebui să le spun alor mei despre vedeniile astea.
-Mă bucur că spui asta. -Dar încă nu pot.
Din cauză că a sosit Regina cea Rea?
-Ai aflat? -De la Ruşinosul. Mi-e pacient.
Îi place să stea la taclale înainte să începem.
A spus că ne va distruge.
A încercat deja să-i întunece Reginei inima.
-Te temi că va reuşi? -Mă tem...
...de identitatea celui cu glugă, care-mi apare în vis.
-Mă tem să aflu cine mă va ucide. -Cine, Emma? Cine crezi că te va ucide?
Singura care nu era cu familia mea în vedenie...
...Regina.
Te temi de Regina sau de Regina cea Rea?
Nu ştiu.