În episoadele anterioare...
-Dar te-am ucis. -Credeai că e aşa de uşor?
-Îţi place cadoul meu? -Trebuia să ştiu că e de la tine.
Tremurul e însoţit de vedenii.
Ceilalţi îţi tot spun cine eşti. Trebuie să lupţi,
fiindcă în lumea asta nu există Zâne-Nune.
Accepţi târgul?
Oare nu cumva faptul că-i ajuţi pe alţii te va duce spre finalul poveştii tale?
Dă-mi tava.
-Eşti sigură? -N-ai nevoie de Hyde. Ne ai pe noi.
Lupta cu ea e talentul nostru.
Asta nu e Regina cea Rea pe care v-o amintiţi.
I-am zdrobit inima şi totuşi e în viaţă.
-Cum e posibil? -Nu ştiu.
-Pun pariu că Hyde ştie. -Şi aşa-l convingi să vorbească?
Pe lângă supa de tăieţei a Sorei Ratched, lasagna mea e demnă de masa unui rege.
Ce naiba se întâmplă aici?
Regina cea Rea.
Da. După ce văd în mâinile tale, e clar că minţile luminate gândesc la fel.
Doar că ţi-a luat-o înainte şi are meniu mai bun.
-Ce voia? -Ce vrei şi tu. Informaţii.
I-am spus multe despre prietenii mei, dar acum sunt sătul.
Astfel că preţul informaţiilor a crescut.
E greu să te întreci pe tine însuţi.
Nu-i aşa, Regina?
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
Tocmai am înregistrat şi ultimul nou-venit.
Le-am cerut tuturor să scrie cu cine au călătorit,
ca să ştim cine lipseşte.
-Isteţ băiat! -Emma!
-Bună! -Bună, Ashley.
-Bună, Alexandra, ce faci? -Bună!
-Staţi cu noi? -Nu, mersi.
Thomas ia nişte mâncare la pachet. Nu vă reţin, sunteţi ocupaţi,
dar m-am gândit că pot să vă ajut cu toţi nou-veniţii aceştia.
Dacă tot administrez creşa, aş putea să am grijă şi de copiii lor.
M-aş uita la listă, să văd cine a venit cu copii.
Sigur că da, doar să înţelegi mâzgăleala.
Super.
A apărut cineva nou. Mamă, vii să mă ajuţi?
Cu asta mă ocup. Revin imediat.
Mă scuzaţi, domnişoară...
Poţi să-i distragi atenţia Alexandrei până mă uit la registru?
Dar nu ştiu cum să...
Povesteşte-mi despre căţeluşul tău. Cum?
-Ce drăgălăşenie ai! -Da, mulţumită Emmei.
Dacă nu era ea, n-aş fi avut nimic din tot ce am acum.
Cu voi doi cum stau lucrurile? Vom avea un final de basm curând?
Facem paşi mici. Foarte mici, de fapt.
Eu dorm încă în corabia de piraţi, lângă o gravidă care sforăie.
Văd lucruri bune pentru voi doi în viitor.
Dacă eu am putut avea un final fericit, atunci oricine poate.
-Ai terminat de măturat, Ella? -Încă nu. Mă străduiesc.
Dar nu-ţi prea iese.
Fetele dv nu ridică niciun deget.
Dacă tatăl tău îmi lăsa bani pentru servitori, nu te puneam la lucru.
Din păcate pentru amândouă, mi te-a lăsat doar pe tine.
Dă-te din drum, Ella! Avem un musafir.
Bună ziua! Am venit să vă invit la Balul Regal.
Dar cine eşti? Îl aşteptam pe majordomul prinţului.
Sunt valetul prinţului.
Dar vă asigur că invitaţia e la fel de valabilă din mâna mea umilă.
"Umilă" e un cuvânt posibil. Un altul e "mizerabilă".
Fetelor, m-am luptat de când v-aţi născut pentru clipa asta.
O invitaţie la Balul Regal.
Şi o ocazie să vă înfigeţi ghearele într-un prinţ.
Asta nu... Nici asta.
Va trebui să vând porţelanurile şi să vă cumpăr rochii noi pentru bal.
Oare aş putea să merg şi eu?
Tu? Şi ce vrei să îmbraci? Cele mai bune zdrenţe ale tale?
Aş avea o rochie.
-A fost rochia preferată a mamei. -Dă-mi-o s-o văd.
Jalnică!
Clorinda...
Nu!
Nu plânge, Ella. E doar cenuşă.
A căzut cenuşă pe Ella. Cenuşăreasă...
Ţi se potriveşte perfect! Cenuşăreasa!
Haideţi să ne pregătim de bal.
Bună, Gus.
Ce ciudat...
Mama îmi spunea poveşti despre o cheie ca aceasta.
Cică e fermecată
şi te poate duce într-o altă lume, unde scapi de toate necazurile.
Numele acelei lumi e Ţinutul poveştilor nespuse.
Păcat că magia nu există în realitate.
-Archie! Scuze. Pot să revin mai târziu. -Nu e nevoie. Noi tocmai încheiam.
Poftim? Am plătit pentru o oră. Nici n-am vorbit despre serviciu.
Eu mă spetesc ca prostul în mină, iar Mutulică îşi ia masteratul?
Eu muncesc şi el umblă după fuste?
-Credeam că Mutulică e copac. -Nu, l-am eliberat.
-Pe bune? -Da.
Crezi că stăm degeaba şi aşteptăm să faci tu totul?
-Vrei să iei loc? -Nu.
Ultima dată când ai venit, erai îngrijorată din cauza Reginei.
-Nu vreau să vorbesc despre ea. -Dar despre altceva, da.
Bine, foarte bine. E un progres. Te ascult.
-Ştii că nu sunt o persoană invidioasă. -Dar...
Dar când am văzut-o azi pe Ashley cu familia ei perfectă şi fericită...
Ai invidiat-o pentru că... Tu nu eşti fericită?
Sunt acum, dar voi pierde tot. Vorbesc de vedenia viitorului. Mi-a sunat ceasul.
De fiecare dată când mă gândesc la asta, îmi pierd puterile magice.
Mintea are un efect puternic asupra corpului.
Când mă agit, fac urticarie.
Puterile mele magice nu au urticarie, ci dispar!
Bine... Hai să vedem. Să zicem că e aşa cum spui.
E acesta un motiv să nu mai lupţi pentru ce vrei?
În fiecare zi, când ies pe uşă, m-ar putea lovi un autobuz,
dar asta nu mă opreşte să ies pe uşă.
Nu e vorba de asta.
Mi-e greu să ascund de familie ce mi se întâmplă.
Eu şi Hook ne dorim să locuim împreună, el aşteaptă să-l invit.
Şi de ce n-o faci?
Pentru că merită un viitor şi eu nu pot să i-l ofer.
Mă simt ca o impostoare. Fericirea de acum e o iluzie.
Am luptat pentru finalurile fericite ale tuturor, dar eu nu am parte de al meu.
Poate că nu e vorba despre finaluri, ci despre cum le trăieşti.
DR ARCHIBALD HOPPER, PSIHIATRU
-Emma! -Thomas!
-Ce e? -Ashley!
Am dus-o pe Alex acasă şi Ashley nu era. Am găsit biletul ăsta.
"Clorinda e pe lista noilor-veniţi. Trebuie s-o găsesc cât e timp."
Clorinda era... Cred că tu i-ai spune "sora vitregă cea rea".
Ar răni-o pe Ashley?
Mai degrabă invers. A dispărut puşca mea de vânătoare.
Crezi că Cenuşăreasa vrea să-şi ucidă sora vitregă?
Anumite cicatrici nu se vindecă.
-Unde te duci? -S-o găsesc.
-Cum? -Cum se poate găsi Cenuşăreasa.
Cu ajutorul pantofului.
Experimentul tău ne poate explica de ce a supravieţuit Regina cea Rea?
-Şi cum să o distrugem? -E posibil.
Dacă pot recrea serul care v-a separat.
Scuze.
Am nevoie de laboratorul meu! Dar e în altă lume.
În lumea asta, nu renunţăm uşor. Trebuie să mai fie ceva util înăuntru!
-E la fel de inutil ca jumătatea lui. -Încearcă să ajute.
Ştiu, doar că m-am săturat să fiu cu un pas în urma ei.
Atunci fă un pas înainte.
-Ea te imită. Imit-o şi tu. -Bine. Mă pricepeam la asta.
Când vrei să dezbini o familie... Cauţi fisurile care există deja.
Cum ar fi cea dintre Zelena şi mine. Trebuie să vorbesc cu sora mea.
Hei...
O vom învinge pe Regina cea Rea, ca întotdeauna.
Asta-i viaţa noastră? Învingem şi o luăm de la capăt?
Aş vrea ca lucrurile să fie normale într-o zi.
Ce e normal, la urma urmei?
Poate spun o prostie, dar timp de 28 de ani am avut o viaţă normală.
-Când am fost blestemaţi? -Da, era un dezavantaj.
-Mi-a plăcut să fiu profesoară. -Când erai Mary Margaret.
O prinţesă nu poate preda? E o meserie nobilă.
Mi-ar plăcea să predau din nou. E o nebunie?
E cel mai normal lucru pe care l-am auzit de multă vreme.
-Ce e? -Cred că ştiu cum să-l ajut pe Jekyll.
Ai văzut manevra evazivă? Începe să se priceapă.
Da... Ce faci aici, Henry?
Hook zicea că o căutaţi pe Ashley. Voiam să vă ajut.
A fost ideea ta? Piratul vrea să-l înveţe cum să fie bărbat?
Nu, e ideea lui. Zicea că va fi...
-Cum ai zis? -Apropiere mamă-fiu.
-Exact. -Bine!
Operaţiunea Cobra II.
Fiecare pantof ţine de un picior. Acesta ne va duce direct la ea.
Priveşte, Gus. E minunat, nu-i aşa?
Orice i-aş datora lui Rumplestiltskin pentru asta, merită.
Sper că e aşa. Şoriceii spun lucruri teribile despre el.
Indiferent cum şi ce e în rest,
în seara asta e Zâna-Nună a mea.
De fapt, Zânul-Nun... Nu mai ştiu!
Datorită lui am rochia şi condurii de cleştar şi mă pot bucura de bal.
Brânză gratis. Poftă bună!
Iartă-mă! Ţi-am rupt rochia? O voi coase cu mâna mea!
Nu-i nimic, nu-ţi face griji.
-Sunt Albă-ca-Zăpada. -Ella.
Încântată, Ella.
-Îmi pare rău pentru rochie. -Nu e cazul.
Nu-mi fac griji pentru rochii.
Nu sunt o prinţesă tipică, dar am impresia că nici tu.
Nu! Eu nu sunt prinţesă deloc.
Sunt o fată obişnuită, costumată pentru o seară.
Nu cred că eşti obişnuită. Şi se pare că şi el gândeşte la fel.
-E cumva... -Prinţul.
Nu-ţi face griji, nu toţi prinţii sunt scorţoşi.
-Crezi că e un Făt-Frumos? -Numele acela e luat. Du-te la el!
Se pare că prinţesa Albă-ca-Zăpada vrea să conversăm.
-Da. I se părea că... -Te admiram? E aşa de evident?
Atunci îmi cer scuze.
Dar am simţit că eşti deosebită. Şi asta înainte să-ţi văd condurii de cleştar.
-Unde i-ai găsit? -Nu m-ai crede dacă ţi-aş spune.
O fată misterioasă... Îmi place!
-Dar poţi dansa în ei? -Voi încerca.
-Pot îndrăzni să întreb cum te numeşti? -Parcă-ţi plăceau misterele.
Atunci să nu tulburăm misterul. Eşti fata cu conduri de cleştar.
-Nu eşti din lumea asta, nu-i aşa? -E un lucru rău?
E minunat.
Te rog să mă scuzi, am o datorie de împlinit, dar mă voi întoarce.
Să nu pleci.
Mulţumesc!
Ştii de cine râd? De tine.
Chiar crezi că te-ar alege pe tine, nu pe ea?
Dar... a dansat cu mine.
Îşi râdea de tine, scumpo. Se vede clar că eşti slujnică.
Ce rochie înzorzonată!
Şi-a bătut joc de tine şi toţi cei de aici au înţeles asta.
Numai tu, nu.
Bună, şerifule. Credeam că la ora asta patrulezi.
De unde ai asta?
A fost a tatălui meu.
Vreau să ştiu dacă moartea lui a fost într-adevăr un accident.
Ce-ai zice să trecem direct la partea în care îmi propui un târg?
Îmi place francheţea! Aproape la fel de mult ca târgurile.
Da, moneda a fost a mea o vreme.
Din fericire pentru tine, îmi place să ţin evidenţe detaliate.
Am găsit.
-Spune ce vrei. -Aşa mai vii de acasă.
Dar te previn: cu cât omul e mai disperat, cu atât creşte preţul.
Iar tu pari foarte disperat.
Aşa că trebuie să te întreb: cât de mult îţi doreşti târgul acesta?
Ce faci, Gus?
Da, cheia mamei. Spunea că e fermecată.
Poate că...
-Ce faci? -Plec.
Nu!
-Nu poţi pleca. -Ce-ţi pasă?
Te măriţi cu prinţul, n-ai nevoie de mine.
-Te înşeli. Prinţul te iubeşte pe tine. -Poftim?
Eşti fata cu conduri de cleştar.
Chiar în clipa asta, te caută prin întreaga împărăţie.
Iar îţi baţi joc de mine.
-Am văzut când ţi-a dat trandafirul. -Mă felicita pentru că mă mărit.
Dar nu cu el, ci cu valetul lui, Jacob.
Prinţul doar mi-a transmis un mesaj.
Cu valetul? Dar i-ai vorbit cu cruzime.
Mama n-ar fi de acord să mă mărit cu un valet.
Aşa că am jucat teatru. La fel cum am făcut mai toată viaţa.
Îmi pare tare rău pentru toate, Ella. Amândouă suntem ostaticele ei.
Dar în seara asta pot să evadez, în sfârşit.
Unde te duci?
Mă întâlnesc cu Jacob la Turnul de strajă.
Vom fugi departe călare şi vom avea o mică fermă împreună.
Nu mă mai întorc aici.
Ştii că mama ta te va urmări oriunde vei merge.
Am o idee.
-Ashley, ce faci? -Pleacă!
-Suntem prieteni. De ce ne ameninţi? -Nu vreau să vă fac rău.
Dar am ceva de făcut, numai să aflu unde s-a ascuns sora mea.
-Nu te lăsăm să-i faci rău. -Poftim?
Vă înşelaţi. Nu vreau să-i fac rău Clorindei, ci s-o ajut.
-De ce? E sora ta vitregă cea rea. -Nu ştiţi povestea adevărată.
Până la urmă, nu Clorinda a fost sora cea rea, ci eu.
Deci ai făcut ceva rău. Am făcut şi eu multe rele.
Am zis că dacă nu eşti înţeleasă trebuie să lupţi să arăţi cine eşti.
Dacă tu nu ai părere bună despre tine, schimbă-ţi perspectiva.
Te poţi schimba, poţi îndrepta totul.
-Orice-ar fi, te voi ajuta. -Nu, asta e problema.
Eu trebuie să iau atitudine, cum ai spus.
De aceea am venit aici singură. De data asta nu mă poţi ajuta.
Ştii cum te simţi când toată fericirea ta e o minciună?
Da, ştiu.
Swan? Swan, opreşte-o! Foloseşte magia!
Nu pot.
-Hei... -Îmi pare rău, nu pot.
Nu-i nimic, lasă...
Vreau doar să ştiu dacă Regina cea Rea a fost aici.
-O s-o trezeşti pe Robin! -Jucăria...
Deci a fost aici!
-Da, poftim. A fost aici. -Dă-i jucăria înapoi.
A fost a mamei. E singura mea amintire de familie.
-Regina cea Rea va vrea ceva în schimb. -Pot să-mi port de grijă.
-Nu mă mai judeca! -Nici nu vreau.
-Încerc să te salvez. -Poftim?
Tu ai avut atâta nevoie de salvare, încât te-ai rupt în două.
Nu învinui pe alţii, vina e doar a ta.
Încă ţi se întâmplă chestia asta? Credeam că Greierele te ajută.
Aşa credeam şi eu.
Ai probleme cu puterile tale magice?
-Nu te apropia de mama! -Henry...
E frumos să-i vorbeşti aşa adevăratei tale mame?
-Nu-mi eşti mamă. -Ba da. Eu te-am crescut.
Te-am ajutat la teme. Te-am hrănit.
Chiar dacă eu şi Regina ne-am separat, îţi sunt mamă, la fel ca ea.
Nu mai sta gârbov. Poziţia corpului denotă stima de sine.
-Dacă nu te respecţi, n-o fac nici alţii. -Henry, n-o asculta.
Spuse femeia care era absentă.
Da, am fost absentă, mi-am asumat asta.
-Eşti partea rea a Reginei. -Oare?
Sau sunt partea care e sinceră cu sine însăşi?
Regina nu şi-a găsit finalul fericit
fiindcă n-a fost suficient de puternică pentru a lăsa povestea să se desfăşoare.
Eu n-o să fac greşeala asta nici pentru mine, nici pentru nou-veniţi.
-Ce-i cu oamenii ăştia? Ce vrei cu ei? -Ai răbdare!
Aşteaptă doar să li se adeverească poveştile.
Un mic avertisment, totuşi: povestea Cenuşăresei nu se termină cu bine.
-De ce vrei să-i faci rău lui Ashley? -Nu ei, ci ţie.
Vreau să vezi că nu ai niciun rost pe lume.
-O voi salva din nou. -Asta-i partea tragică la salvatori.
Sunteţi obsedaţi să salvaţi.
Însă, când dispăreţi de pe tabla de şah, toate celelalte piese se prăbuşesc.
Toate finalurile fericite se fac praf şi pulbere
şi întreaga voastră viaţă nu mai înseamnă nimic.
Să-ţi arăt cum te simţi atunci.
-Unde naiba suntem? -Ne-a scos de pe tabla de şah.
TOTUL DESPRE SARCINĂ ŞI NAŞTERE DE HEIDI MURKOFF
Bună, David! Intră.
-Vrei să iei loc? -Nu, mersi.
-Ce vânt te aduce? -Nimic dramatic.
Vreau să-ţi dau ceva din partea soţului tău.
Nu ştiu ce-i pe ea. Sunt doar un mesager.
Tu, mesager?
Ce i-ai cerut?
Are informaţii despre moartea tatălui meu.
Şi a trebuit să faci un târg? Da, ăsta e soţul meu.
Poţi să-i spui că am luat-o. Şi condoleanţe.
-Sigur ţi-a fost greu fără tată. -Aşa e.
Dar a fost greu şi cât a trăit şi era fie beat, fie deprimat.
În unele cazuri, nici nu ştii ce e mai rău.
Când a murit. A fost mai rău când a murit.
Taţi şi fii...
Cred că ţi-e greu,
fiindcă, oricât de certaţi ar fi, taţii şi fiii au nevoie unii de alţii.
Ashley e prima pe care am salvat-o. Fără ea, cu ce rămân?
-Totul poate fi distrus? -De Regina cea Rea?
Nu. Emma mea e puternică. Hai să ne ocupăm de ansamblu mai târziu.
Situaţia de acum ne îndeamnă să plecăm, cu magie sau fără.
Unde? Unde ne-a lăsat Ashley? Nu mai e acolo. Cine ştie ce face.
Dacă Regina cea Rea vrea povestea, e rău.
Atunci aflăm unde s-a dus. Ai găsit oameni şi fără magie.
Are dreptate. Aminteşte-ţi vremea când vânai fugari din faţa legii.
Cum îi găseai?
Încercam să mă pun în pielea fugarului.
De ce fuge? Care-i povestea lui? Pe cine iubeşte?
Povestea!
Ashley spunea că vrea să-şi ajute sora, pe Camilla?
-Kalinda? -Callista.
-Nu Kalinda? -Clorinda.
Ashley regretă că sora n-a avut final fericit.
Dacă scrie în carte care trebuia să fie finalul poveştii ei, avem un indiciu.
E aici, priviţi!
Unde eşti, Clorinda?
-Ce s-a întâmplat? -Clorinda a fugit cu un valet.
Nu ştiu unde s-a dus, dar poate nu are importanţă.
Prinţului i-a plăcut de mine şi mă caută.
Dacă m-aş mărita cu el, Clorinda poate face tot ce îşi doreşte.
Prinţul nu te va lua de soţie, nici măcar nu te va recunoaşte.
-Cum să nu? -În faţa tuturor?
Poporul te va accepta?
Arăţi ca o găleată de gunoi şi ai educaţie cât pisica mea.
Sigur, dacă i-ai dovedi cine eşti, nu te-ar mai putea respinge.
Ce avem noi aici?
Am înţeles, vrei să-ţi spun unde e Clorinda.
-Pantoful nu e important. -Ba este.
E dovada ta, deci e esenţial.
-Unde mi-e fiica? -La Turnul de strajă.
Nu!
Ai grijă cu alea. Cleştarul taie rău.
FERMĂ DE DOVLECI
-Nu ne-am văzut de mult. -Clorinda!
Te-am căutat peste tot şi apoi m-am gândit că poate vii aici.
Eşti rănită! Îmi pare foarte rău!
E numai vina mea, dar voi îndrepta povestea noastră.
Sper că într-o zi mă vei putea ierta.
Nu pot. Şi nici ea.
E prea târziu, Cenuşăreaso.
Dă-mi drumul!
Nu e nimeni aici.
Oi fi eu prinţesă, dar ştiu să citesc urmele. Pe aici a venit.
Sunt aici!
Înseamnă că a şi plecat. Să mai căutăm.
Ţi-am spus eu!
Tu eşti! De ce ai fugit?
Îmi pare rău pentru asta... şi pentru toate.
N-ar fi trebuit să vin la bal. N-am vrut să te amăgesc.
Oricum, l-a spart, deci nu am nicio dovadă.
Înţeleg dacă ai tăi vor să fii cu altcineva.
-De ce ar vrea pe altcineva? -Fiindcă eu sunt un nimeni.
Nu vorbi aşa.
Ştiu că ai nume.
Ella.
Dacă-mi permiţi, aş vrea să-l schimb în "Prinţesa Ella".
-Accepţi? -Da! Bineînţeles!
Îţi mulţumesc, Albă-ca-Zăpada.
Să mergem la palat. Îl voi trezi pe sticlarul regal.
-Ai nevoie de pantofi noi. -Sună minunat!
Dar mai întâi am de reparat ceva.
-O cheie? -E fermecată.
În orice uşă o învârţi, te duce în Ţinutul poveştilor nespuse.
Vieţile noastre s-ar opri în loc, dar măcar am fi împreună.
În Ţinutul poveştilor nespuse.
Nu!
-Cum nu? -O să-l omori!
Asta era şi ideea, scumpo.
Stai! Pleacă de lângă ea!
Cenuşăreaso...
I-ai spus unde suntem, turnătoare netrebnică!
Îmi pare rău, dar Thomas m-a găsit. Suntem logodiţi.
Şi ai venit să pui sare pe rană cu asta?
Nu.
Ce nedreptate!
De 50 de ani mă opintesc prin viaţă.
În fiecare an, o iau de la capăt cu truda.
Iar acum, când venise vremea să mă odihnesc,
fata asta, pe care am purtat-o ca pe un puroi al sufletului,
primeşte totul, iar eu, nimic?
Nu!
-Mamă, ce faci? -Iau o pauză.
Când lumea îşi va reveni la normal, poate mă întorc după ce mi se cuvine.
Iar tu, draga mea, vii cu mine.
Nu!
Lasă valetul să-şi găsească pe cineva de teapa lui.
-Clorinda, ascultă-mă... -Taci!
Încercasem să vă ajut, pe tine şi pe Jacob, în Pădurea Fermecată.
-Poate vă veţi găsi fericirea aici. -Jacob e aici?
A fost în Storybrooke în tot acest timp. Nu de-asta ai venit aici, la ferma lui?
E-adevărat! Iată-l!
Jacob!
Bucata asta de ţărână mizerabilă e a lui.
Mi-am descoperit şi eu Zâna-Nună aici: Regina cea Rea.
Mă ajută să descopăr piesele lipsă din enigma trădării mele.
-Să încheiem socotelile. -Lasă-l în pace!
Ella, ai spus că vei îndrepta totul!
-Te rog, opreşte-te. -Nu.
Măcar o dată am vrut să aibă cineva grijă de mine.
Ştiu că suferi.
Dar nu te răzbuna pe Clorinda sau pe Jacob.
Au suferit destul.
Nu!
Crezi că n-o să te împuşc?
Ai dreptate.
E o armă de laşi, deloc personală.
Ashley!
-Slavă Cerului că te-am găsit. -Nu...
E nevoie de magie.
Mamă, vei reuşi.
-Îmi pare rău pentru ce am făcut. -Nu-i nimic.
Ai reuşit, Swan.
STATUL MAINE. DOCTORUL ŢINUTUL VACANŢEI
Am ajuns.
-Ţi-am zis că te pot ajuta, doctore. -Exact asta-mi trebuia!
În al cui garaj ne aflăm, totuşi?
Garajul e al meu.
Puteţi folosi instalaţiile, dar nu vă apropiaţi de frigider.
Nu ţin mâncare acolo.
-Balena. -"Balena"?
E numele meu de blestem, dr Jekyll.
Isprăvile mari le-am împlinit ca Frankenstein.
Aşa deci...
Sunt onorat să vă cunosc, doctore. Trebuie să începem numaidecât.
"Dr Jekyll şi dr Frankenstein". Îţi dai seama cum sună?
Parcă ar fi cel mai de speriat cabinet pediatric.
Sau laborator de ştiinţe dintr-un liceu de prim rang.
După ce terminăm, să ducem echipamentele la şcoală.
Ei doi ar putea să predea.
Ar fi încă un pas în normalizarea oraşului.
Mai cu viaţă, soro!
Ashley a fost foarte curajoasă.
-Pentru că a dat întâietate iubirii? -Da.
Mută-te la mine.
-Poftim? -Mută-te la mine.
Ştiu că toate sunt incerte în viaţă,
dar uneori trebuie să ieşi pe uşă fără să te gândeşti la autobuze.
Am dulapul plin de geci roşii. Cred că pot face puţin loc pentru piele neagră.
Dacă pui problema aşa, mă mut cu drag la tine.
-Nu te-ai culcat? Ce se întâmplă? -Am ceva...
Gold mi-a dat-o. E vorba de monedă.
Un cioban a găsit-o printre resturile căruţei.
Tatăl tău...
-Ce amintire dureroasă... Îmi pare rău. -Nu e doar asta.
Tatăl meu a fost înjunghiat. N-a murit în accident, nu era beat.
Asta-i o veste bună. Nu te-a trădat, s-a ţinut de cuvânt.
-Dar poate ucigaşul lui trăieşte. -Nu te frământa aşa.
Nu te gândi la vinovat. Uită de el, hai să ne trăim viaţa.
-Eu voi preda, tu eşti şerif... -Nu asta face un şerif?
Tu te gândeşti la răzbunare, nu la dreptate. Nu avem nevoie de răzbunare.
Avem oraşul acesta, o fiică şi un fiu care are mare nevoie de tine.
Poate că nu e ceva epic,
dar e cel mai important lucru din viaţa noastră.
Şi nu se va împlini dacă tu rătăceşti prin lume
ca să răzbuni o crimă veche de decenii.
Să am grijă de Neal... Cum să nu fie epic?
-Sigur că vreau să fiu lângă voi. -Bine.
Vino la culcare.
Ştii ce? O să ard hârtia. Astfel, nici n-o să mă mai gândesc la ea.
O poezie dragă mie pentru copilul nostru.
Dormi dulce, micuţul meu Când se strecoară umbrele
Când zânele se joacă pe dealul argintat Şi stelele răsar
Strigoii sunt departe Dansatorii urcă şi coboară
Şi ţipătul bufniţei Din copacul bătrân
Se prelinge pe muşchiul umed
Dormi dulce, micuţul meu Când se strecoară umbrele
Când zânele se joacă pe dealul argintat Şi stelele răsar
Nu-i corect! Salvatoarea câştigă chiar şi acum.
-Da, dar pentru cât timp? -Nu-mi spune să am răbdare.
Chiar în clipa asta, jumătatea ta jalnică lucrează la un mod de a mă distruge.
Condoleanţe.
-Nu-mi trebuie mila ta. -Nu, dar vrei să te ajut.
Mi-e greu să onorez cererea
dinăuntrul acestei celule, milady.
În cazul acesta...
Hai să facem o plimbare.