Din episoadele anterioare...
Blestemul somnului? L-am mai învins.
-Nu te apropia de mama! -Şi eu îţi sunt mamă, ca ea.
Ţine umerii drepţi. E o dovadă de stimă de sine.
Se dă o bătălie nobilă în sufletul tău, Regina.
Trebuie neapărat să învingi.
Ce s-a întâmplat? Ce a făcut?
Când unul dintre voi e treaz, celălalt va dormi.
Făt-Frumos...
Mai ştii când am zis că-mi doresc să revină totul la normal?
Uite cum am ajuns. Poate că asta e normalitatea pentru noi.
E numai vina mea. Nu pot să-i las să sufere din cauza asta.
-Unde te duci, Regina? -Să-mi opresc jumătatea cea rea.
Pot s-o rănesc. Sunt singura care o poate răni.
Orice păţesc eu va păţi şi ea.
-Nu te las să te sacrifici. -Nu ţi-am cerut voie.
Ai uitat ce mă aşteaptă? Sunt condamnată.
Dar poţi lupta cu viitorul acela, sunt convinsă.
Nu e sigur că voi câştiga. Mă alină doar gândul că tu vei fi lângă Henry.
Dacă eu mor, va avea nevoie de tine.
Ştii că am dreptate. Trebuie s-o învingem altfel.
Gata. Ajunge cu disperarea pe azi.
-Îl voi trezi. Daţi-i asta. -Desigur.
-Eşti bine, scumpo? -Nu.
Ne priveşte!
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
SCĂPĂM NOI ŞI DE ASTA.
BINEÎNŢELES. TE IUBESC!
Aşa... Să vedem ce-i asta.
TE IUBIM!
-Cum o duc părinţii tăi? -Mă doare să-i văd aşa.
Am sunat toată ziua la New York, ca să dau de Dragon.
-Aproape imposibil. -Altă idee nu am. L-a ajutat pe August.
Are puteri magice într-o lume fără magie. Poate rupe blestemul.
Ar fi mai simplu dac-ar avea nume.
Când Albă-ca-Zăpada a spart oglinda, mi-a venit o idee.
Nu-i putem face rău Reginei, dar o putem întemniţa.
-Într-o oglindă? -În lumea din spatele oglinzii.
-Pot vrăji oglinda ca s-o prindă. -Mai întâi s-o găsim.
Aruncăm o momeală. Ceva la care ţine.
-De exemplu? -De exemplu, eu.
-Nu. E prea periculos. -Mie nu-mi va face rău.
Am nevoie de ceva să-mi distragă atenţia azi.
De la şcoală? Şcoala e mai importantă.
De la Balul Toamnei. Buni mă obligă să merg. Cică trebuie să revenim la normal.
Pentru asta îţi faci tu griji? Un dans?
-Un dans cu Violet. -Credeam că sunteţi bine.
Eram, până mi-a tras clapa cu seara filmelor lui John Hughes. De două ori.
Am văzut Şcoala de sâmbătă şi urma O aniversare cu bucluc,
ca să-i arăt latura mea haioasă, dar...
Nici nu mai ştiu dacă mă place sau cum să mă port cu ea.
Poartă-te firesc. Nu te schimba niciodată pentru alţii.
-Ne-am înţeles? -Da.
Nu voi fi mereu lângă tine, ţine minte perlele mele de înţelepciune.
-Mamă... -Da, ştiu.
Ce-ar fi să mergem să învingem o regină? Îţi convine?
Voiai să vorbeşti cu mine, Henry?
Să ghicesc... Eşti supărat din cauza situaţiei bunicilor.
Sigur că sunt supărat.
Într-o zi vei înţelege că uneori eşti nevoit să iei decizii grele.
-Mai ştii când te aduceam aici? -Hrăneam pescăruşii.
Ţi-era aşa de frică de ei!
Mă întrebam cum de am crescut un băieţel aşa de fricos.
Ca să vezi! Nu mă mai tem.
În orice caz, nu de tine.
Ce josnicie!
Să vă folosiţi de fiul meu împotriva mea.
-Henry nu e fiul tău. -Exact asta îi spuneai Emmei altădată.
V-aţi luptat din răsputeri să fiţi mama lui Henry, dar niciuna nu reuşiţi.
Conversaţia s-a încheiat. Pleci într-o călătorie foarte lungă.
Îmi pare rău, dar nu e aceea oglinda pe care ai vrăjit-o.
-Asta e. -Le-ai schimbat între ele.
Orice îţi trece prin cap mi-a trecut mie înaintea ta.
Sper că sunteţi mândre de opera voastră.
Pentru că veţi avea ocazia s-o admiraţi...
...tot restul vieţii.
ÎNGHEŢATĂ -CAFENEAUA STORYBROOK
Regina?
Doamne!
Bunicuţo!
Bunicuţo! Mă auzi?
-Bunicuţo! -Degeaba. Nu vede decât oglinda.
Şi dezastrul ăla de rochie.
-Cum să comunic cu ea? -Nu poţi.
E o lume a oglinzilor cu un singur sens. Nu faci decât să-mi dai o durere de cap.
-Lasă melodrama. Vom scăpa cumva. -Imposibil. Nu avem puteri magice aici.
Nu putem comunica cu cei de acasă. Era închisoarea perfectă pentru ea.
Deci e închisoarea perfectă şi pentru noi.
Nu, e altfel pentru noi. Pentru tine. Ai ceva ce ea nu are.
-Ce anume? -Oameni care ţin la tine.
Dacă nu putem ieşi, poate intră ei.
Henry... Asta e. El ne poate scoate de aici.
-Mamă! A funcţionat? -Da.
A funcţionat, Henry. Nu ştii cât de bine mă simt!
-Parcă sunt liberă, în sfârşit. -Ştiam eu că vei reuşi.
Emma e în regulă?
Da, e bine.
A plecat la New York să-l caute pe Dragon.
-Singură? De ce? -Ţi-a lăsat un mesaj vocal.
Eu sunt. Am scăpat de Regină, merg la New York după dragon.
Voi lipsi câteva zile. Ţine-i locul tatei la biroul şerifului, da?
Ai grijă de toţi. Ne vedem curând.
-Chiar ai reuşit? Ai scăpat de monstru? -Nu sunt sigură că era un monstru...
Ba da, Regina. A fost o parte din tine, dar partea rea.
Sunt aşa de fericită că ai rupt-o din tine şi ai aruncat-o!
Sunt foarte mândră de tine!
Mă bucur...
Dar acum trebuie să ne facem griji pentru altcineva.
-Henry. -Pentru mine?
Trebuie să te găteşti pentru bal.
Asta. Nu poţi da greş cu negru.
Ştiu că ai emoţii din cauza balului, dar nu ai de ce.
Mă voi asigura că totul...
...îţi va merge de minune.
A închis prăvălia şi n-a ieşit de zile întregi! Sigur cloceşte ceva.
-Normal, e Întunecatul. -De data asta îmi vrea copilul.
Tu mi-ai spus de planul lui, tu trebuie să mă scapi!
Nu văd logica. Ţi-am făcut o favoare, nu am de gând s-o repet.
Nu plec până nu mă ajuţi.
De ce te-aş ajuta?
Deoarece, oricât mă doare s-o spun, noi două semănăm pe undeva.
De ce? Pentru că suntem mămici?
Pentru că ştim cum e să ţii la cineva care te dezamăgeşte mereu.
Sora ta, Gold... Nu voi permite ca fiul meu să treacă prin toate astea!
Ne poţi scoate din Storybrooke. Te-am văzut deschizând portaluri.
Chiar dacă aş vrea, nu te pot ajuta fără bagheta Vrăjitorului.
Iar soţul tău cel solzos o ţine încuiată.
Noroc că ştiu pe cineva care o poate fura!
Vorbeşti serios? Vrei să furăm o baghetă de la Întunecatul?
Nu. Vreau s-o fure el. Am auzit că e cel mai priceput hoţ din oraş.
-Din orice oraş, să fim înţeleşi. -Nu se poate.
Trebuie să ne găsim căminul, Agrabah.
E o misiune sinucigaşă, care nu are nicio legătură cu tine.
Ba are.
-Tu cine eşti? -Mai ştii foarfeca aurie?
Numai din cauza iubitului tău a ajuns foarfeca la Storybrooke.
-Noi nu suntem de fapt... -Nu mă interesează.
A făcut pe eroul şi i-a dat-o lui Emma, dar a dat greş, ca multe acte eroice.
-Iar acum e la Rumple. -Nu-mi placi deloc.
Chiar crezi că e vina mea?
Cred că ai fost Salvator.
Dacă mai ai vreo părticică de erou în tine,
mă vei ajuta să scap de bestia asta.
N-aş fi crezut c-am să vă văd vreodată în pantaloni, Majestate.
Se pare că Întunecatul nu poate fi păcălit.
Dar putem să ne prefacem că aş fi Regina.
Dacă vrei...
Astăzi, nu. Am de lucru.
Bine, la treabă atunci. Imediat ce îmi dai ce-mi trebuie.
Şi să nu crezi că fac aluzii deocheate.
Ciocanul lui Hefaistos.
-Ai auzit de el? -Ce interesant...
Magia ciocanului le prinde bine celor care nu au puteri magice.
-De ce ţi-ar trebui ţie? -Vreau să-l fac cadou.
Un cadou de la mamă la fiul ei.
Blestemul nu ţi-a ajuns? Acum vrei şi familie?
Ai grijă. Cei Răi nu au parte de finaluri fericite.
Eu nu caut un final.
Caut un nou început.
Bine, atunci. Pentru noi începuturi.
Ce ai să-mi oferi în schimb?
Ce am să-ţi ofer
e faptul că acum suntem în aceeaşi echipă.
Nu-i aşa?
Adu-ţi aminte lecţia mamei tale.
Dragostea e slăbiciune.
Dragostea poate fi slăbiciune, dar poate fi şi o armă.
Iar eu voi folosi acea armă asupra fiului meu.
Eu sunt. Scuze că las atâtea mesaje.
Dar, din câte ţin minte, există telefoane la New York.
Te rog să mă suni. Simt că ceva nu e-n regulă.
Eşti chiar inteligent pentru un pirat.
-Ce-ai făcut cu Emma şi Regina? -Excelentă întrebare.
Dar n-o să-ţi răspund.
-Ai găsit ceva? -Încă nu. Tu?
-Nimic. -Mai caută.
Dacă găsim pe cineva, ce contează, dacă nu ne vede?
Soluţia va veni de la Henry, cum ai spus. Nu va renunţa.
Iar când vor încerca să ne scoată, trebuie să fim în spatele oglinzii potrivite.
De ce nu se uită în oglindă cineva util?
La Bunicuţa. Acolo o duce Henry pe Violet înainte de bal.
-Ce matur arată... -E îngrozit.
Ce facem acum?
Încercăm totul.
Henry!
Henry, aici suntem!
-Henry, eşti aici? -Da.
-Bună, mamă. -Bună.
Mă gândeam că poate vrei să vorbim.
Nu se poate! Chiar crede că sunt eu?
Nici nu ştie că noi am dispărut.
Ce s-a întâmplat?
Nu cred că sunt destul de bun pentru Violet.
Violet e fată bună, dar e de rând.
Are noroc să fie cu un prinţ ca tine.
Nu sunt prinţ. Sunt un elev de gimnaziu care poartă o cravată de la bunicul.
Nu te subestima, Henry. Niciodată.
Vei avea întotdeauna sânge regal, în orice lume trăieşti.
Cine ştie, poate că într-o zi ne vom întoarce la castelul meu.
Şi vei putea fi rege.
Cred că mai întâi trebuie să termin liceul.
Bineînţeles.
Dar atitudinea regală nu ţine de castele. E vorba de felul în care te porţi.
E vorba de tărie de caracter şi de fermitate.
Oamenii observă lucrurile astea.
Fetele le observă.
Acum, du-te şi poartă-te ca un prinţ, căci asta eşti.
Mulţumesc, mamă.
Şi ţine umerii drepţi, Henry. E o dovadă de stimă de sine.
Bună, Violet.
Ce frumos e! Mulţumesc.
-Deci e un fel de bal? -Da.
Dar nu mai contează.
Nu te uita în altă parte. Se întâmplă ceva mai grav.
Orice voi spune, uită-te doar la mine.
-Şi zâmbeşte. Bine? -Bine.
Femeia din spate nu e mama.
E Regina cea Rea.
-Ce s-a întâmplat cu mama ta? -Trebuie să aflu.
Dar Regina cea Rea ne urmăreşte, aşa că trebuie să găseşti un motiv ca să plecăm.
Crezi că poţi?
Ţie îţi place rochia asta? Mi se pare cam banală.
Vrei să ţi-o arăt pe cea care îmi place?
E în vitrina magazinului de rochii. Haide, vii?
Mă întorc imediat.
-Te pricepi la minciuni. -Mersi.
Hai să le găsim pe mamele mele.
-Vrea să-l acapareze când e vulnerabil. -Crezi că nu văd ce grav e?
M-am luptat cu părţile mele rele şi am pierdut.
Henry nu are nicio şansă.
-Cred că mai e cineva aici. -Nu mai e nimeni, suntem doar noi două.
Nu e tocmai adevărat.
-Dragonul? -Cum ai ajuns aici?
Regina cea Rea a venit la mine după ce aţi crezut voi că murise.
Pentru că am refuzat s-o ajut, m-a surghiunit aici.
Înseamnă că avem un club.
Bătălia din adâncul sufletului tău, cea despre care ţi-am vorbit la New York,
ar fi trebuit să rămână acolo, în suflet. Dar tu ai lăsat-o afară.
N-am venit la mama naibii ca să-mi faci tu morală, mersi.
Poate că nu. Totul e o chestiune de echilibru între lumină şi întuneric.
E o lecţie uneori dureroasă.
Ştiu. Suntem pe cale să ne pierdem fiul.
Vă înţeleg. Acum multă vreme, am pierdut o fiică.
Şi am plătit preţul pentru ignoranţa mea.
Îmi pare foarte rău... Deci ne înţelegi. Trebuie să ne întoarcem la fiul nostru.
Te rog, spune-ne că ai găsit o cale de ieşire din prisma asta.
Într-adevăr. Am găsit uşa din spate.
DL GOLD: AMANET ŞI ANTICARIAT
Mersi, maimuţico.
Frumos cuibuşor! Eu abia dacă am canapea.
-Sidney a făcut asta. -Oglinda ta fermecată?
Cred că aşa arăta casa lui.
Te-am căutat înainte să fim prinse aici. Părinţii mei...
Ştiu. Din păcate, nu pot să-i ajut să rupă teribilul blestem.
Mă tem că-mi depăşeşte puterile.
Dar pe voi două vă pot ajuta.
Acest Sidney pe care l-aţi pomenit a lucrat la o cale de scăpare.
-O altă oglindă? -E ceva mai mult.
-Dacă-l putem reconstrui. -Un portal spre exterior.
Am încercat să-l refac de când am venit. O muncă sisifică.
Dar împreună cred că vom reuşi.
Mămicilor?
Sper că nu sunteţi acolo.
Dar am văzut ceva în oglinda de la Bunicuţa.
Dacă Regina cea Rea e aici, înseamnă că v-a luat locul.
Dacă sunteţi acolo, vă rog să spuneţi ceva.
Doar nu pot să-ţi dea mesaj, Henry.
Oglinzile sunt mult mai complicate.
Tu le-ai închis acolo, nu-i aşa?
Parcă te-am învăţat că un gentleman nu-şi lasă baltă partenera.
N-am lăsat-o baltă pe Violet. E la adăpost.
Pentru că mi-am dat seama că "mama" nu e mama.
Greşeşti.
Mai ştii când ţi-era frică de monştrii de sub pat, în clasa a doua?
Sau de întuneric? Sau de stejarul uscat, care scârţâia?
Cine te-a îndemnat să-ţi înfrunţi temerile?
Cine nu te-a lăsat să te smiorcăi şi te-a făcut mai tare?
-Ce importanţă are? -Eu am fost aceea.
Eu, cea cu coloană vertebrală, nu versiunea leşinată.
Tot ce-mi doresc e să ajungi pe culmile măreţiei.
Poţi fi rege. Poţi avea tot ce-ţi doreşti.
Dar nu se va întâmpla dacă te ascunzi după Emma şi jumătatea mea slabă.
Se luptă mereu cu problemele, dar nu iau decizii puternice.
Bună încercare! Poţi să renunţi la rolul de Darth Vader, nu voi fi de partea ta.
Henry...
Am văzut destul de des filmele alea ca să ştim că Darth Vader nu e doar negru, nu?
Nici eu nu sunt cu adevărat rea, deşi aşa mi se spune.
Poate că nu sunt nici eroină, dar sunt o conducătoare.
Iar conducătorii fac ceea ce trebuie făcut.
Vă distraţi cu puzzle-ul?
Nu vă faceţi griji. Henry e în siguranţă cu mine.
-Ba chiar îi e mai bine aşa. -Tu...
-Regina... -Chiar ea.
I-am trimis trupul în oglindă...
Dar i-am păstrat inima.
-Henry! -Mamă!
-Să nu-ţi fie frică. Va fi bine! -Venim la tine, Henry.
Sunteţi sigure?
Mamă!
-Ce e? Te-a rănit? -Nu. Nu vă apropiaţi. Îmi pare rău...
Nu vreau să fac asta.
Pe bune?
Omoară-le.
Opreşte-te. De ce faci asta?
Pentru că, spre deosebire de ele, Henry, eu te las să alegi.
Tu nu ai puteri magice, dar obiectul acesta are.
Poţi să le salvezi cu ajutorul lui.
Trebuie să zdrobeşti inima Dragonului.
Dar Dragonul e nevinovat.
Faptul că îmi întuneci inima nu mă va apropia de tine.
Dar mă vei înţelege mai bine.
Mamele tale au nevoie de tine, Henry.
Dar dacă moare Regina, mori şi tu. Sunteţi legate.
Vezi cât de sigură sunt că vei face alegerea corectă?
Prin oglinda aceea puteam scăpa.
-Ai vreo idee? -Noi nu avem puteri, dar Dragonul are.
Dacă ar sufla foc spre oglindă...
-Ieşim prin explozie? -Merită încercat.
Una din noi rămâne aici.
-În caz că cealaltă se prăjeşte. Merg eu. -Nu. Merg eu.
-De ce insişti? Eu sunt cea condamnată. -Emma, ascultă-mă!
Ai păţit ceva?
-Mi-e frică să-l cresc singură pe Henry. -De ce? Te descurci de minune.
De câte ori îl văd cu maştera, îmi dau seama ce mamă oribilă aş fi putut fi.
Sunt şi eu aici. Vom face mereu ce e mai bine pentru Henry.
Aşa că nu ne sacrificăm nici tu, nici eu.
-Mergem împreună. -Absolut!
Trei, doi...
Hei!
Aici!
Tic-tac, Henry. Tic-tac.
Dacă eşti mama mea, nu mă vei forţa să fac asta.
După cum mi-a dovedit-o mama mea, uneori e suficient un mic imbold.
Henry!
-Acum, Henry! -Henry!
Henry!
Ajutor, Henry!
-Grăbeşte-te! -Ajută-ne, Henry!
Henry?
L-aţi crescut moale.
Nu te mai apropia de el!
Văd că iar te ascunzi după mămicile tale.
Nu mă ascund. Chiar dacă tu n-o poţi vedea, sunt puternic.
Mamele mele m-au învăţat că familia te face mai puternic decât poţi fi singur.
Tu nu vei avea nicicând o astfel de forţă, pentru că vei fi mereu singură.
Am vrut să-ţi ofer o opţiune.
Dar se pare că nu erai pregătit.
Dacă nu cumva îţi place senzaţia pielii străpunse de un cârlig,
te sfătuiesc să te cari de-aici... Maiestate.
Sunt mama ta, Henry.
Şi vreau doar ce e mai bun pentru tine.
A fost floare la ureche.
-Sunt mândră de tine, Aladdin. -Serios?
Îţi stă bine ca erou.
Nu ştiu dacă sunt erou. Am ajutat o prietenă.
O prietenă la ananghie. Asta fac eroii: îşi ajută semenii.
Nici eu nu m-am comportat bine în ultima vreme.
Eram aşa de preocupată de Agrabah, că era să te împiedic s-o ajuţi pe Belle.
Nu e un lucru rău să te preocupe patria ta.
-Dar faptul că am furat asta sigur e rău. -Ce e?
Am înhăţat-o din prăvălia lui Gold. M-am gândit că ar ajuta o fată.
Dar cine e înăuntru? E cumva...
Mă tem că nu. Vechiul meu prieten a plecat spre alte zări.
-Duhul a plecat... -Nu fi tristă. Acum e liber.
Dar cel care e înăuntru ne va ajuta, poate, să găsim Agrabah.
-Bun... -Bună, drăguţule.
Ne putem grăbi puţin?
Vreau să ajung în Pădurea Fermecată înainte să-i descopere Rumple lipsa.
-Prea târziu. -Rumple!
Ştiam că golanul ăla nu-mi cotrobăie în prăvălie pentru el însuşi.
Nu te pot lăsa să-mi iei copilul.
Oriunde ai merge, te voi găsi.
Chiar eşti o bestie.
Poţi să-mi spui cum vrei, dar tot ce fac e din iubire.
Din iubire pentru tine şi pentru copil.
Asta numeşti tu iubire?
Ţi-e frică, Rumple. Era cât pe ce să câştig azi.
Data viitoare am să fug atât de repede şi de departe,
încât nici nu vei apuca să vezi copilul.
Îţi amintesc, drăguţă,
că Rumplestiltskin ia copiii, nu invers.
-Spune-i asta primului tău născut. -Tu să taci!
-Ce se întâmplă? -Un atac de cord.
Cred că a uitat că inima lui mai bate doar datorită mie.
Când ţi-am salvat viaţa la spital, n-am făcut-o din bunătate.
Am avut o înţelegere, mai ştii?
Oricând vei încerca să-mi faci rău, vei avea de suferit doar tu.
Un alt lucru la care Rumplestiltskin se pricepe foarte bine
e să găsească portiţe de scăpare.
Noi doi nu ne-am încheiat socotelile, drăguţă.
Nu mai pot să scriu...
Mi-e dor de tine.
Bună, micuţule.
Bună...
Şi mie mi-e dor de tine, Albă-ca-Zăpada.
Henry? Am primit mesajul tău.
Îmi pare rău că am ratat balul.
Mie, nu. E mult mai frumos aşa. Aici am avut prima noastră întâlnire.
Îmi place foarte mult.
Da? Nu te-ai plictisit de mine?
Mi-ai părut cam distantă în ultima vreme.
Îmi pare rău. N-a fost din cauza ta.
Mi-e greu să mă adaptez la şcoală.
-Şcoala? Asta era problema? -Da.
E ca în filmele pe care mi le-ai arătat.
Simt că nu mi-am găsit locul. Cine sunt?
Sportivă, prinţesă, tocilară?
Trebuia să încep cu O aniversare cu bucluc.
N-ai nevoie de etichetă. Eşti Violet şi gata.
Dansăm?
Va fi bine, nu-i aşa?
-Vrei să spui... -Chiar şi fără mine, îi va fi bine.
Regina cea Rea s-a înşelat în privinţa lui.
Eram aşa de îngrijorată despre cum o să-l cresc, că nici n-am băgat de seamă.
Deja a crescut.
Câte nu facem pentru copiii noştri!
Am auzit că Henry nu ţi-a dat motive de mândrie azi.
Toţi copiii se răzvrătesc. Asta-i treaba lor.
Datoria noastră e să facem ce e mai bine pentru ei.
Să-i facem puternici.
Henry va înţelege asta într-o bună zi.
Cât de departe eşti dispusă să mergi
ca să obţii noul început pe care-l doreşti?
Mă ştii doar! Aş face orice.
Atunci, poate că vom avea parte amândoi de finaluri fericite.
Deci chiar suntem în aceeaşi echipă.
Deocamdată.
Ştii cum funcţionează echipele, nu? Fiecare dă ceva, fiecare primeşte ceva.
Asta sună a propunere indecentă...
Mai e un lucru de care trebuie să ne ocupăm.
Zelena. Începe să facă valuri.
-Şi vrei s-o muştruluiesc aspru? -Nu.
Vreau s-o omori.