Din episoadele anterioare...
Agrabah e în mare primejdie.
Vreau să ne duci în Agrabah.
Nu trebuie să mai avem secrete.
Nu sunt bărbatul de care are nevoie.
Speram să mai ai un loc pe vas.
-Ne scufundăm. -N-am dat ordinul.
L-am dat eu.
-Eşti bine, tată? -Nu ştiu. Hook mi-a ucis tatăl?
-E cam greu de înghiţit pilula. -Speram să nu fiu nevoită să-ţi spun.
Oricum, unde-i Hook? N-a avut curaj să-mi spună el?
-A plecat din oraş. -Poftim?
Ne-am certat rău pentru secretul ăsta
şi i-am spus că, dacă nu are încredere în mine, să luăm o pauză.
Apoi Leroy l-a văzut la docuri. S-a îmbarcat pe Nautilus şi a plecat.
-Îmi pare foarte rău, Emma. -Mulţumesc.
Sunteţi teferi?
-Nemo! -Lasă-mă, sunt teafăr.
-Ce s-a întâmplat? -Am pătruns pe alt tărâm.
De obicei fixăm obiectele, dar amicul tău ne-a surprins.
Gideon nu mi-e amic, te asigur.
Nu ştiu de ce vrea să dispar, dar trebuie să merg la Emma.
Trebuie să ne întoarcem la Storybrooke!
-Nu se poate, frate. -Ba bine că nu!
Nemo a spus că Nautilus trece între tărâmuri.
Pentru asta e nevoie de ceva ce nu avem...
...sânge de kraken. Gideon l-a folosit pe ultimul.
-Îmi pare rău, Killian. -Părerile de rău nu mă ajută.
Emma e în pericol, crede că am abandonat-o.
Trebuie să merg la ea!
Nu l-ai auzit pe căpitan? Nu avem sânge de kraken.
-Ştii cine are aşa ceva? Un kraken. -Cred că glumeşti.
Toată viaţa am fugit de bestiile acelea.
Atunci le vom lua prin surprindere. Domnilor, pornim la vânătoare.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
PĂDUREA FERMECATĂ, ÎN PREZENT
Mai căutăm?
Poţi să întrebi de o sută de ori, răspunsul va fi acelaşi.
-Căutăm până găsim Agrabah. -Dar căutăm de zile bune.
Mi-e foame şi frig. Sunt clădit pentru deşert, doar ştii.
-Recunoaşte: dorinţa nu a funcţionat. -Poate că a funcţionat, totuşi.
Ne-a dus pe o câmpie în Pădurea Magică.
-Se numeşte Pădurea Fermecată. -Nu-mi pasă. Agrabah nu e aici!
E adevărat ce se spune despre dorinţe: întotdeauna ai de plătit un preţ.
Jasmine, cred că e vremea să ne întoarcem acasă.
În caz că n-ai observat, nu am casă.
Ştiu, dar poţi să-ţi găseşti un nou cămin în Storybrooke.
Nu-i un loc aşa de rău.
Există oameni de treabă acolo. Eu, de exemplu.
-Jasmine... -Nu pot. Îmi pare rău.
Haide, Prinţesă! De câte ori te mai fereşti de sărutul meu?
-De ce te temi? -Nu mă tem.
Şi ai o părere prea bună despre tine.
-Să mergem, te rog. -Jasmine...
-De unde-a apărut? -Din buzunarul tău.
Nu l-am mai văzut înainte.
O fi ajuns acolo în urma dorinţei.
-Ce s-a întâmplat? Ce-i cu el? -E preţul dorinţei.
Ai avut dreptate. Dorinţa nu m-a dus la Agrabah,
ci mi-a reamintit că n-am fost în stare să salvez regatul.
Hei...
Acum ştiu ce am de făcut.
CAPITALA REGATULUI AGRABAH CU MULŢI ANI ÎN URMĂ...
Vă prezint cel mai preţios giuvaier al Coroanei din Agrabah.
Norocosul prinţ care-mi va lua fiica
de soţie primeşte inelul ca zestre.
Ăsta da, premiu!
-Te referi la mine sau la diamant? -Are vreo importanţă?
Puteţi pleca. Nu se va face nicio logodnă azi.
Jasmine, te rog...
Ştiu că vrei să te măriţi din dragoste.
-Nu e firesc? -O prinţesă are datorii de împlinit.
Jafar ameninţă Agrabah. Avem nevoie de un prinţ cu armată.
Avem nevoie de un erou, iar eu l-am găsit. Se numeşte Aladdin.
-Din păcate, Aladdin nu mai e erou. -Poftim?
A luptat în prea multe bătălii şi e sleit de puteri.
Iar prinţii aceştia răsfăţaţi nu-i vor putea lua nicicând locul.
Cine îndrăzneşte să-l insulte pe Prinţul Ahmed?
Nimeni...
Doar un copil din flori crescut la miazăzi, în Agrabah,
care s-a întrebat mereu cum e să fii prinţ.
Tatăl tău are dreptate să te mărite.
Dar nu cu unul dintre laşii aceştia.
Mă tem că nu poţi salva regatul...
-...decât dacă te măriţi cu mine. -Niciodată.
Cum doreşti.
Fie te măriţi cu mine până la apus, fie Agrabah va fi nimicit.
De-asta trăiesc eu în deşert. Apa mă sperie.
Încă puţin. Apoi voi cere lămpii să te elibereze
şi o voi arunca în adâncuri, ca să nu mai facă rău.
Cred că am înaintat destul. În larg, apa e agitată.
În caz că ai uitat, nu ştim să înotăm.
Nu ştiu dacă vorbeşte teama din tine sau lenea. Dă-mi vâslele.
-Jasmine, jos! -Poftim?
Jos!
Ce naiba e asta?
Am citit despre aşa ceva într-o carte, nu mai ştiu care!
Nu contează ce carte era, loveşte monstrul!
Căpitane Hook!
Chiar există noroc pe lume.
-Ce cauţi în Pădurea Fermecată? -Încerc să ies din ea.
Urcaţi la bord până nu vă daţi sufletul.
STORYBROOKE -UNELTE ŞI VOPSELURI
Cum de nu sunt digitalizate?
Majoritatea au fost create cu tehnologia din timpul Blestemului Întunecat...
-E vremea să îndreptăm problema. -Dacă asta ajută...
-Mai bine decât să alergăm după pitici. -Discutabil.
Am ceva care alină inimile frânte!
Indiferent ce vrajă e, nu vreau. N-am chef de magie.
Cine a zis că e vorba de magie?
E un cupon "2 în 1" la barul cel nou, Mesele lui Esop! E păcat să nu-l folosim.
-Crezi că alcoolul ieftin e soluţia? -Sunt sigură.
Eu, Emma şi Albă-ca-Zăpada avem nevoie de o seară între fete.
Au uitat că e sub blestemul somnului? E acasă, doarme.
Dar poate fi trezită.
Abia ce m-am trezit!
Într-adevăr, poate fi trezită.
Nu pot, ies la patrulare. Nu spuneai că vei rupe blestemul?
Lucrez la asta, dar am nevoie de un pic de relaxare.
Ne-ar prinde bine tuturor.
Ştiu că suferi şi încerci s-o ascunzi, pentru că Emma rămâne Emma...
-Dar nu poţi fugi de asta. -Hook a fugit, nu eu.
Şi cu asta, basta.
ŞERIF
Krakenul ne-a distrus o elice.
-Liam, tu, Martin şi Harris reparaţi. -L-aţi auzit pe căpitan. Fuga!
Minunat. Voi doi aţi stricat totul.
Aveţi habar cât de rari sunt krakenii?
Am nevoie de sângele lor ca să mă întorc la Emma. E în pericol şi acum...
Nu mai am cum să mă întorc acasă!
Doar dacă nu cumva îmi împrumutaţi una dintre dorinţele voastre.
Dorinţele astea nu ies niciodată cum vrei. Noi nu am ajuns în Agrabah.
Deci toţi rătăcim departe de casă.
-Cine v-a răpit căminul? -Nu ştim.
-Jafar. -Poftim?
Jafar a fost.
-Dar ai spus că... -Ştiu ce-am spus.
Îmi pare rău că nu ţi-am spus tot.
Dacă Jafar a luat regatul Agrabah, de ce nu-l căutăm pe Jafar?
Pentru că nu pot să-l mai văd!
Mi-a luat tot ce aveam drag: căminul, tatăl, poporul.
Aşa că iartă-mă, dar...
...mi-e frică de el.
Şi pe mine mă sperie.
Nu mai contează. Nu-l vom găsi pe Jafar, la fel cum nu găsim Agrabah.
Nu-i chiar aşa, scumpo.
Jafar e însetat de răzbunare, nu-i aşa?
Pe vasul acesta avem un instrument cu care putem găsi astfel de oameni.
-Nu voiai să te întorci la Storybrooke? -Aşa mă voi întoarce.
Ştiu că Jafar e expert la trecerea între tărâmuri.
-Şi crezi că-ţi va face o favoare? -Pot fi foarte convingător.
Cu puţin noroc, ne întoarcem toţi acasă. Ce spui, Prinţesă?
Nu ai de ce să te temi.
De data asta nu va fi nevoie să-l înfrunţi singură.
Poate că Agrabah şi-a găsit în sfârşit eroul.
-Eşti bine, mamă? -Da.
Alo? Bine, vin.
-Duci tu asta în şopron? -Sigur.
Am fost sunată pentru o bătaie. Ei sunt bătăuşii?
Lucrez de dimineaţă şi n-am văzut nimic. Ai nimerit bine barul?
-L-a nimerit. -Pe bune?
-Aţi raportat o falsă bătaie? -Bătaie falsă, prietene adevărate.
Ne facem griji. Nu mai fi aşa închisă.
Regina are mare dreptate! Ai încercat băuturile astea?
Cică sunt "artizanale", ceea ce cred că înseamnă tari!
-Câte a băut? -E prima, închipuie-ţi.
Am un sugar şi un blestem acasă, am nevoie de asta!
-Ciob, îţi prezint oala spartă. -Aoleu...
Stai jos şi spune tot despre nemernicul de pirat.
-Privitul mării ajută la ceva? -De când mă urmăreşti?
-Destul ca să recunosc privirea asta. -Ce fel de privire?
A cuiva căruia îi e dor de casă.
Mereu mi-am imaginat că voi trăi pe mare.
Dar ai dreptate, mi-e dor de peticul de pământ căruia îi spunem "acasă".
Fiecare clipă în plus petrecută aici mă ucide.
Îmi pare rău...
Gândul că persoana pe care o iubeşti nu ştie ce simţi...
E cel mai greu lucru pe lume.
Lasă, uită că am spus asta.
Ce-i între tine şi Aladdin?
Nu îl consideri destul de bun pentru o prinţesă?
Dimpotrivă. Am făcut greşeli teribile.
O prinţesă are datorii faţă de poporul ei, iar eu n-am avut grijă de al meu.
Deci nu are sens.
După tot ce am făcut, nu merit iubire.
Şi eu gândeam la fel.
Apoi am înţeles că e o laşitate să mă ascund în spatele culpabilităţii.
Înseamnă că eu sunt o laşă.
Poate că aşa am fost dintotdeauna.
Hoţule! Vino încoace, şobolanule!
Aladdin, tu eşti? Stai!
-Dă-mi-o înapoi acum! -Te rog, nu am ştiut...
Prea târziu. Vreau despăgubiri.
Nu, te rog! Nu...
Ce fel de monstru eşti?
-Nu cred că ea e monstrul aici. -Prinţesă Jasmine, nu am vrut...
Ia banii. Lasă colierul şi să nu te mai văd.
Eşti teafără?
Cred că-l vrei înapoi.
Deci colierul îţi dă...
Picioarele. Şi vocea, de fapt.
Dar e o poveste lungă. Îţi mulţumesc.
-Sunt Ariel. -Eu sunt Jasmine.
-Îţi mulţumesc, dar nu era nevoie. -Ba da.
Agrabah e oraşul meu şi mă doare când oaspeţii sunt trataţi rău.
Eşti foarte amabilă.
Te rog să mă scuzi, trebuie să găsesc un prinţ.
-Stai! Cauţi un prinţ? -Da.
Din greşeală, m-am îndrăgostit de un om.
A spus că vine la Agrabah, aşa că iată-mă: o sirenă în deşert.
-Prinţul acesta are cumva o armată? -Are flotă.
-E acelaşi lucru? -Aproape.
Cred că ne putem ajuta una pe cealaltă. Nu ai rău de înălţime, nu-i aşa?
Acum pot să răspund: am rău de înălţime!
-De ce zboară preşul ăsta? -E covor. Un covor fermecat.
Ba e foarte clar preş, dar nu contează. Du-mă jos.
Doar când îl găsim pe prinţul tău.
Uite! Acolo! Vin caravane din întreaga lume.
-Dacă Eric e aici, îi vei vedea steagul. -Acolo!
Asta e! E aici!
-Mulţumesc. -Nu ai pentru ce.
Hai să-ţi găseşti prinţul, iar eu să-mi salvez oraşul.
-Jasmine e aici? -Nu.
Ai idee unde e?
Harponul ne duce la o insulă şi la un recif terifiant,
unde s-ar putea să aştepte un vrăjitor foarte rău.
-Te rog, trebuie să mă concentrez. -Da, sigur.
A zis ceva despre mine mai devreme?
Nu sunt peţitoare, ce naiba! Pentru doi îndrăgostiţi, staţi prost cu comunicarea.
-Deci mă iubeşte? -Nu-mi pasă!
Trebuie să mă concentrez pe...
-Ce-a fost asta? -Nu ştiu. Reciful e încă departe.
-Ce naiba se petrece? -Avariile făcute de kraken sunt grave.
A explodat garnitura de etanşare. Luăm apă.
-Luăm costumele şi abandonăm vasul. -Diafragma e sub apă deja.
Voi puteţi renunţa, dacă vreţi, dar eu nu voi muri sub apă
când putem ajunge pe insulă.
Destul! Un căpitan ştie când vasul lui e pierdut.
Vă sfătuiesc să vă petreceţi ultimele clipe în rugăciune sau meditaţie,
dar nu certându-vă.
Am o idee mai bună.
-Jasmine, aşteaptă... Ai grijă ce ceri. -Nu avem timp de precauţii acum.
Duhule din lampă, vreau să ne duci la insula lui Hook.
Poate că veri muri odată pe Nautilus, căpitane, dar nu azi.
-De ce te holbezi la mine? -Vreau să te conving să te destăinui.
Ce-ar fi de destăinuit? Hook a plecat şi e aiurea.
-Cum te simţi? -Aiurea.
Am înţeles. Dar eşti furioasă? Tristă?
Îţi vine să spargi chestii sau să boceşti?
Nu ştiu. Niciuna, ambele... Nu ştiu.
-Credeam că eu sunt cea secretoasă. -Hei!
-Pleacă fără să plătească! -Tot timpul eşti pârâcioasă?
-Ai o problemă cu noi? -Da.
Hai să ne calmăm!
Ce ziceţi de-un pariu? Cine pierde plăteşte ambele note.
-Vrei să intervii tu? -Nu.
Ştiu că tu vrei să mă destăinui, dar prefer să mi se distragă atenţia.
Asta pare o metodă excelentă de a-mi distrage atenţia
de la chestia de la care vreau să mi se distragă atenţia.
S-a împlinit! În sfârşit, o dorinţă care se împlineşte.
-Dar mă întreb care e preţul. -Ştiu eu.
Căpitanul e dator să se scufunde cu vasul, dar eu stau pe uscat.
Eu şi echipajul vom încerca să salvăm submarinul.
Te înţeleg. Şi eu aş face la fel cu Jolly Roger.
-Rămas-bun, căpitane. -Asemenea, căpitane.
-Nu prea reuşim să stăm împreună. -Rămas-bun, frate.
La bună vedere!
Să-l căutăm pe Jafar.
Nu mă aşteptam să-l găsesc pe Jafar într-un Tiki Bar.
Mergi înainte, Prinţesă?
Ia-o tu înainte.
Ce-i cu locul ăsta?
Arată ca un muzeu.
Cine are nevoie de atâtea tirbuşoane?
Un dop care se rupe şi se înţepeneşte în sticlă e enervant.
Am mai văzut asta.
Jafar avea ceva asemănător.
Înseamnă că suntem în bârlogul lui. Atenţie la capcane.
Asta, de exemplu. Atenţie!
Ştiu a cui e casa asta.
-Ariel? -Jasmine!
-Hook? -Ariel?
-Cine e Ariel? -Tu eşti! Furculiţele te-au dat de gol.
Mă iertaţi pentru capcană.
Eric îşi vizitează prietenii de pe uscat şi voiam să-mi protejez colecţia.
-Bun venit pe Insula Gâdelui! -Capcana e terifiant de eficientă.
Eu sunt Aladdin. Văd că voi vă ştiţi.
Da, în diverse feluri. Eu şi Jasmine ne ştim de mult.
Da. Mă tem că am nevoie de ajutorul tău din nou.
A fost interesant, dar nu vreau să mai zbor aşa niciodată.
Să-l găsim pe prinţul tău. Cu tot cu flota lui.
-Sau mai putem da o tură. -Ce-ai păţit? E acolo!
Ne-am văzut o singură seară, la o petrecere. Nu-şi va aminti de mine.
O sirenă întâlneşte un prinţ la bal? Parcă e o poveste din 1001 de Nopţi.
Genul acesta de poveste înseamnă iubire adevărată.
Dacă iroseşti încă o şansă, vei regreta toată viaţa.
-Parcă vorbeşti din experienţă. -Poate.
Dar ţie nu-ţi stă nimic în cale.
Ariel, mă uit la ce ai realizat deja şi sunt uimită.
Vii dintr-o lume alcătuită numai din apă
şi iată-te în deşert, incredibil de puternică.
Meriţi tot ce-ţi doreşte inima. Du-te la el.
Eric?
Doamne, Ariel! Credeam că nu mă mai vrei.
Nu, doar că mi-a fost teamă.
Sunt sirenă. Îmi pare rău că nu ţi-am spus, dar îţi spun acum.
Sper că mă poţi accepta aşa cum sunt. Mă rog, aşa cum sunt în apă.
Asta sunt eu.
Sigur că te accept. Mă plictisisem de fetele obişnuite.
Iar ai tăi îmi plac foarte mult. Mai ales fierţi în clocot.
Cu lămâie şi capere.
Jafar! Ariel, nu e Eric. Nu e iubitul tău şi nici eroul meu.
E adevărat. Dar se pare că nu-ţi sare nimeni în ajutor.
Ai o singură cale de a apăra regatul Agrabah:
să mergem împreună la altar.
Deşi te-ai gândit la altă soluţie,
ai pierdut atâta vreme în căutarea acestui "erou",
încât mă tem că nu mai ai timp.
Ţi-am lăsat timp de gândire până la apus.
Cugetă în linişte zece minute şi lasă-ţi toate speranţele să se stingă.
E singurul obiect din colecţie care aduce a ceva din Agrabah.
E de vreun ajutor?
Fie Jafar e înăuntru, fie sticla e pusă şi ea pe răzbunare.
Jafar e un duh?
Dacă e duh, e sub controlul celui care îl invocă.
-În sfârşit, avem noroc. -Bine.
Îi spunem că îl eliberăm dacă ne dă ce dorim.
Vă poate reînvia oraşul, iar pe mine mă poate trimite acasă.
Bine.
Sună bine... cred.
Nu-mi vine să cred că voi da ochii cu el intenţionat.
Dar asta mi-e datoria şi am trei eroi alături, deci nu pot să pierd.
Eu văd patru eroi aici, Jasmine.
Sper să ai dreptate.
Stăpâne, dorinţa ta mi-e...
Vai, nu! Nu mai contează.
-Fir-ar marea albastră! A rupt vraja. -Într-adevăr.
Dar eram captiv. Aşa că vă mulţumesc tuturor că m-aţi eliberat.
Acum pot să fac asta.
Singuri din nou, Prinţesă.
Mă întreb dacă vei avea de suferit la fel de mult ca ultima dată.
În oricare dintre corturi ar putea fi un soldat.
Sau un ţăran puternic, cu inimă de erou.
-Dacă aş fi avut mai mult timp... -Jasmine, vom lupta împreună.
Doar să ai curajul să-i spui nu.
Am furat-o din cort.
Nu ştiu ce e. Dar era la el, deci cred că e o vrajă.
Ariel, asta e o armă.
-Am văzut-o în acţiune, e teribilă. -Asta ne trebuie acum.
-Vom reuşi. Tu vei reuşi. -Nu ştiu dacă pot.
S-a scurs timpul, Prinţesă.
Trebuie să-mi dai răspunsul.
Da? Dar dacă...
Prietena ta e înapoi în ocean, unde-i e locul.
Fiindcă nu mă vrei de soţ, nu am de ales: trebuie să distrug Agrabah.
Stai!
Mă voi căsători cu tine.
Pentru binele regatului Agrabah, voi fi soţia ta.
Ce surpriză!
Giuvaierul Coroanei din Agrabah, oferit de bunăvoie.
Să nu uiţi această clipă, Prinţesă,
căci în această clipă ţi-ai oropsit poporul.
Ce tot spui?
Muiere închipuită! Nu voiam să te iau de nevastă.
Şi nu mi-am dorit niciodată să domnesc peste regatul tău mizerabil.
Oamenii din Agrabah mă detestă.
Scuipă când îmi rostesc numele, mă numesc "bastard".
Aşa că-i voi rade de pe faţa Pământului.
Dar ţi-am dat inelul ca să cruţi regatul.
-Asta ne-a fost învoiala! -Da...
Dar un domnitor adevărat ştie când celălalt minte.
Dacă rămâneai puternică, n-aş fi putut face rău regatului Agrabah.
E protejat de o magie străveche, legată de acest giuvaier.
N-aş fi putut s-o înving.
Însă acum, graţie slăbiciunii tale, pot.
Nu, te rog! Nu-mi distruge căminul!
Nu va fi distrus.
Doar dus acolo unde nu poate ajunge picior de om.
Ce ai putea să-mi mai faci? Mi-ai luat deja totul.
Ai dreptate. Nu mai am treabă cu tine.
Dar am nişte socoteli de reglat cu cei care m-au întemniţat.
Rămas-bun, Prinţesă.
Data viitoare, vino cu eroi mai vrednici decât ei.
Un peşte pe uscat, un fost Salvator? Chiar ţi-ai imaginat că îl iubeşti?
De l-ai fi văzut cum l-am văzut eu: sleit de bătălie şi plângând...
E un erou! Toţi sunt. Şi mă consideră şi pe mine la fel.
Spune-mi... Unde e Agrabah?
Bine, îţi spun. Însă doar pentru că mă amuză teribil.
Cum de nu ţi-ai dat seama
că e chiar sub nasul tău?
Inelul...
-Priveşte de aproape, Prinţesă. -Prima dorinţă a funcţionat.
-Chiar m-a dus la Agrabah. -E aşa cum l-ai lăsat.
Mă rog, un pic mai mic decât ar fi ideal pentru tratate comerciale.
Tatăl tău nu ţi-a zis ce datorii ai faţă de popor?
Pentru că ai eşuat lamentabil în îndeplinirea lor,
aşa că nu meriţi nimic.
Nici iubirea jalnică a unui fost Salvator,
nici mărunta închisoare în care se află poporul tău.
-Dă-mi inelul. -Nu.
Merit multe lucruri şi nu te las să mi le răpeşti.
Ţi se pare cunoscută?
Eşti ridicolă.
Acum, dacă nu te superi, voi lua inelul.
Eşti teafără? Unde-i Jafar?
Aici.
Aţi avut dreptate.
Sunt Jasmine din Agrabah şi ştiu cum să-mi recuperez oraşul.
MESELE LUI ESOP
-Îmi mai dai o băutură? -Desigur.
"Câinele şi lupul". "Vulpea şi strugurii".
Cele mai bune băuturi din oraş. Produse din ingrediente locale.
Îţi recomand "Greierele şi furnica".
-Deci chiar eşti Esop. -Aşa e. Ce m-a trădat?
-Cum ai ajuns barman? -Prefer "mixolog", dar...
Am încercat să-mi scriu povestea, dar nu am reuşit.
Îmi veneau în minte doar animale vorbitoare şi clişee morale.
Atunci m-am dus în Ţinutul poveştilor nespuse, măcar acolo mai exista mister.
Nu ţi-ai putut scrie propria poveste? E prea complicată?
Nu, e chiar simplă...
"Artistul şi soţia".
El o iubeşte, dar ea decide că nu-l iubeşte.
-Asta-i tot. -Da, cunosc sentimentul.
-Ai pierdut şi tu pe cineva? -Cineva pe care credeam că-l cunosc.
Spunea mereu că e un supravieţuitor.
Am crezut că asta înseamnă...
...că va face faţă oricăror greutăţi, dar...
De fapt, imediat ce a apărut o problemă mai grea...
...a şters-o.
Emma...
Aţi primit ce voiaţi. Regina, ai primit ce voiai.
-Nu voiam să suferi... -Ştiu.
MESELE LUI ESOP
Probabil că ai avut dreptate.
Poate că aveam nevoie de asta ca să merg mai departe.
-Îmi pare rău că n-ai ajuns acasă. -Nu-i nimic, înţeleg.
Dacă ştii cum să recuperezi Agrabah, poate găsesc ajutor acolo.
-Aşadar... unde e? -În giuvaier.
-Serios? -De-asta mi-a apărut în buzunar.
Îmi văd coliba...
Nu vrei să-ţi foloseşti ultima dorinţă? L-ai putea aduce înapoi.
Nu. Mi-aş folosi ultima dorinţă pentru a-l elibera pe Aladdin.
N-ar fi trebuit să treci prin asta pentru mine.
-Fac orice pentru tine, Jasmine. -Îţi mulţumesc.
Dar am o idee mai bună.
Tata spunea că datoria e mai importantă decât iubirea.
După ce am pierdut Agrabah, mi-am spus că nu merit iubirea până nu-l recuperez.
Însă, când Jafar mi-a spus acelaşi lucru, am înţeles că nu pot recupera regatul
decât prin acea magie care spulberă orice blestem.
Uite ce ai făcut, Prinţesă.
Ce inel frumos!
Acum, că oraşul a fost eliberat, pot să-l păstrez eu?
Ai reuşit. Eşti o eroină.
Sunt liber!
Haideţi să vă arăt lumea mea.
Eşti departe de insula ta.
-Te simţi pierdută, ca mine? -Nu. Suntem aproape de Golful Agraban.
Doar să ajung la apă şi voi fi acasă rapid.
Sunt sigură că vei găsi pe cineva care să te ducă acasă.
Sper. Trebuie să-i spun Emmei ce s-a întâmplat, ce-a făcut Gideon.
Ce cap de stridie am! Te pot ajuta.
Magie de sirene. Funcţionează între tărâmuri.
Putem transmite un semnal, doar să fie şi recepţionat.
Un telefon din scoici. Am unul acasă.
Henry, am sosit! Mâine trebuie să recuperăm maşina de la bar.
Ţi-am zis să pui astea în şopron.
-Poftim? -Nimic, lasă.
-Emma! -Ce naiba?
Emma!
Em...
Emma, eşti acolo?
Nu am vrut să plec.
Tocmai voiam să mă întorc la tine, dar Gideon m-a trimis departe.
-Nu te-aş părăsi niciodată. -Killian?
Emma, a vrut să mă înlăture din drum. Te iubesc.
Nu ştiu dacă mă auzi, dar...
Încerc să mă întorc acasă, la tine.
Voi încerca până reuşesc.
Şi eu te iubesc.
Killian...
-Killian? -Nu te aude.
Fiindcă lacrimile Salvatoarei sunt la mine.
Lacrimile sunt puternice. Ar trebui să ai grijă unde le laşi.
Ce cauţi aici?
Nu eşti Esop, nu-i aşa? Nici nu eşti barman.
Nu.
Ce naiba, Gideon? Încerci iar să mă omori?
Data trecută nu ţi-a prea ieşit.
Am făcut o mare greşeală încercând să fur puterile Salvatoarei.
De fapt, ceea ce-mi trebuie e ca tu să-ţi foloseşti puterile pentru a mă ajuta.
Nu prea am dispoziţia necesară pentru a ajuta.
Eşti sigură? Iubirea ne dă putere să facem lucruri care păreau imposibile.
Câtă vreme am lacrimile tale,
mă voi asigura că nu există portaluri între tine şi iubitul tău.
Mă tem că bunul căpitan va trebui să rămână unde e
până când mă ajuţi şi îmi câştigi recunoştinţa.
Bine, te ascult. Ce naiba vrei să fac?
Ce nu am reuşit eu.
S-o omori pe Zâna Neagră.