Anterior în "Once Upon A Time"...
Am ceva pentru tine.
Este un lucru de familie. Este pentru călătoriile noastre.
Am spus limpede atunci când m-am întors în Heights,
că am făcut-o să obţin acel pumnal.
Mi-a fost dor de tine.
Tată, nu!
Blestemul nu s-a rupt.
Dacă nu vrei să mă ajuţi să arunc vraja,
atunci fă-o pentru tatăl tău.
- Nu o face, Tilly. - Eşti tatăl meu
şi de aceea trebuie să fac asta.
- Nu a funcţionat! - Lucy, despre ce vorbeşti?
- Ce nu a funcţionat? - Sărutul iubirii adevărate.
- Mama şi Henry s-au sărutat. - Dar Henry este otrăvit.
Nu mai este otrăvit. Am găsit toate bucăţile din pantoful de cleştar
şi domnul Samdi l-a vindecat.
Dar nu contează... încă suntem...
blestemaţi.
Nu ştiu ce să spun despre blestemaţi, dar acei nori nu arată semne bune.
Nu sunt nori. Este o renaştere.
Echilibrul naturii se schimbă, Regina.
Suntem la marginea unei mari extincţii...
una din care oamenii nu se mai pot târî înapoi.
Deci, ştergi omenirea cu o furtună?
Cât de biblic.
Va fi mult mai rău.
Dar am venit aici să-ţi ofer salvarea.
Cândva, ai fost a opta vrăjitoare.
Alătură-te mie şi familia ta va fi cruţată.
Îmi pare rău, dar nu sunt o persoană ce se alătură grupurilor.
Poate că ne-ai adus aici, dar asta este casa mea acum.
Şi eu îi protejez pe ai mei.
Cu ce magie?
Fiul tău nu a putut să-mi rupă blestemul.
Crezi că a fost un accident?
- Ce i-ai făcut lui Henry? - Nu a trebuit să fac nimic.
Ai observat vreodată că, aleg o modalitate urâtă
de a se maturiza copiii oamenilor?
Credinţa unui adult este mult mai puţin puternică.
Nu îl cunoşti pe Henry. El avea inima...
Inima unui credincios adevărat.
Da, ştiu.
Dar Henry al tău are şi mai multă durere decât poţi şti.
Credinţa lui s-a dus
şi nu poţi face nimic pentru a o aduce înapoi.
Marvasmar - Subtitrari-noi Team are plăcerea de a vă prezenta:
Once Upon a Time-Sezonul 07, ep 20 "Is This Henry Mills"
www.subtitrari-noi.ro
Chiar trebuie să faci asta acum, mamă?
Haide. Este ultima primă zi de şcoală.
Lasă-mă să fac asta
şi nu vei mai fi nevoit să o mai faci vreodată.
Bine.
Henry? Aşteaptă.
Ţi-ai uitat prânzul.
Serios?
Nu am mai folosit cutia pentru prânz din clasa a cincea.
Deschide-o.
Nu se poate.
Henry, ştiu că tu crezi că te tratez ca pe un copil, dar...
nu mai eşti băieţelul meu cel mic.
Şi anul viitor vei avea nevoie de această maşină
pentru a trece prin tot oraşul să ajungi la Facultatea din Storybrooke.
Corect.
Este... minunat.
Ce este, Henry?
Nu sunt sigur dacă SBC
este mişcare potrivită pentru mine...
din moment ce nu este nici măcar o mutare.
Tot în Storybrooke este.
Ce este greşit în asta? Storybrooke este casa ta.
Dar sunt singurul copil care nu a venit aici
din Pădurea Fermecată. Sunt din lumea reală.
Poate ar trebui să merg acolo şi să mă gândesc la alte variante.
Alte variante.
Mulţumesc, mamă. O voi aduce acasă fără zgârâieturi.
Îmi pare rău, dar nu am comandat un trădător.
Lucy mi-a spus despre vizita lui Gothel.
Atunci ştii că ea are magie iar noi nu o avem.
Încerc să obţin tot ceea ce pot din acea furtună,
pentru a încerca să am cel puţin una sau două reprize de lupte cu ea.
Poate că asta va fi de ceva ajutor.
Am reuşit să purific o părticică de poţiune de memorie
din sângele lui Nick.
Lucy mi-a transmis ceea ce a spus Gothel despre credinţa lui Henry.
Şi crezi că, dacă îşi va aminti cine este,
va crede din nou...
Sărutul va funcţiona.
Blestemul se va rupe.
Vom obţine înapoi magia.
Cu doar două zile în urmă,
ţi-ai înşelat propriul nepot pentru a te salva.
De ce să fii acum un jucător dintr-o echipă?
Am început să realizez că
este posibil să nu mă întorc niciodată la Belle.
Aşa că, poate...
ar trebui să ajut familia pe care o am aici.
Îmi pare rău pentru ceea ce am făcut.
Nu am vrut să-i fac rău lui Henry.
Lasă-mă să repar asta.
Lasă-mă să te ajut
înainte să fie prea târziu.
Tilly...
Tilly!
Este prea târziu, detective.
Ce este prea târziu? Ce se întâmplă?
Ce naiba a fost asta?
A fost înzestrată.
Când un membru şi-a finalizat sarcina...
dând tot ceea ce avea,
a fost răsplătită cu un loc în Dumbrava Eternă.
Dar tu?
Vei fi răsplătit atât de frumos?
Ele sunt alesele.
Voi fi cruţat...
dar nu voi fi răsplătit.
Dar tu vei descoperi ceea ce este mai rău...
Tilly, trebuie să plecăm acum de aici,
- înainte să se întoarcă acea vrăjitoare. - Nu.
Nu pot să fac asta.
Trebuie să fiu cu Mama.
La naiba, nu poţi să o faci.
Ce dracul?
Tilly, ce faci?
Nu ştiu ce se întâmplă, dar...
mă voi întoarce pentru tine.
Te voi salva.
Opreşte-te. Strici filetele.
Scuze.
Uite, copile. Îţi împrumut cu plăcere uneltele mele,
dar trebuie să respecţi maşina.
Aceasta este o clasică din era blestemului.
Bună, Bunico...
te deranjează dacă ne aduci câteva sandvişuri cu brânză la grătar
- pentru prânz? - O fac cu plăcere.
Nimeni nu ar trebui să facă reparaţii la maşină cu stomacul gol.
Deci...
este posibil să fi lovit o bordură...
şi am lovit uşa pasagerului.
Henry, ştii prin câte am făcut să treacă această maşină?
Zgârâieturile fac parte din viaţă.
Uite, eu... m-am gândit
şi poate că viitorul tău este în afara Storybrooke-ului.
Mamă...
am crezut că nu vrei să plec de acasă.
Nu vreau,
dar să fii părinte înseamnă şi să înveţi să treci peste lucruri.
Serios?
Henry, vreau doar să fii fericit.
Şi chiar dacă fericirea înseamnă...
o echipă de canotaj în Ithaca.
Sau... un club de şah în Boston.
Sau să studiez la regie-film în Los Angeles.
Orice doreşti.
Chiar şi... California.
Mulţumesc, mamă.
Bună! Roni.
Ce surpriză plăcută. Ce faci aici?
Nu mi-am mai văzut clientul favorit de ceva vreme.
Am vrut să mă asigur că mănânci.
Brânză la grătar.
Drăguţ.
Pot să-ţi aduc ceva? Apă? Whisky?
Cafea este bine.
Deci... ce este cu bagajele?
Le duc pe Jacinda şi Lucy
pe insula Bainbridge în acest weekend.
Jacindei îi place acest loc.
Deci, zvonurile sunt adevărate.
Da. Jacinda şi cu mine suntem cu siguranţă,
în mod oficial... într-un anumit gen de relaţie.
Este minunat, Henry.
În regulă. Poftim.
O ceaşcă din ceea ce este mai bun la Mills.
Roni, este totul în regulă?
Nu a funcţionat.
Gothel a avut dreptate.
Gothel? Despre ce vorbeşti?
Este vorba despre poveşti? Lucy te-a trimis aici?
- Pentru că noi doi am discutat deja... - Asta nu are nicio legătură cu Lucy.
Henry, se întâmplă ceva rău aici.
- Am nevoie de ajutorul tău. - Rău în sensul de blestem?
Roni, nu suntem personaje de poveşti.
Altfel de ce ai fi sărutat-o pe Jacinda?
Pentru că sunt îndrăgostit de ea.
Bine. Papucul de cleştar... pe acesta cum îl explici?
Nu ştiu, o coincidenţă, poate un semn
să ne revenim şi să ne sărutăm. Şi am făcut-o.
Şi singurul lucru care s-a rupt a fost iluzia mea
că trebuie să fiu altcineva pentru a fi fericit.
Dar o parte din tine a vrut să crezi.
Altfel ce sunt toate acestea?
Nick a fost un psihopat.
Şi recunosc, am luat-o destul de rău pe arătură
şi am greşit.
Îţi raţionalizezi credinţa...
- ca un adult. - Sunt un adult.
Roni, de ce îţi pasă atât de mult de asta?
Pentru că nu eşti aşa, Henry.
Nu vrei să crezi?
Cred... într-un Henry real şi într-o Jacinda reală,
dar şi în viitorul nostru real.
Ascultă-mă. Am terminat
căutarea răspunsurilor dintr-un trecut imaginar.
Ne întâlnim la cimitir.
Hei, Luce. Nu vrei să laşi acel telefon pentru a mă ajuta să împachetez?
Cred că va ploua. Poate că nu ar trebui să plecăm în seara asta.
Jay! Am găsit această geantă.
Am uitat că era în portbagaj, cu tricouri de rezervă...
Vorbeşti serios? Cât timp veţi fi plecaţi?
În Bainbridge, în această perioadă a anului?
Trebuie să fii pregătită pentru orice fel de vreme.
Cum ar fi furtunile apocaliptice.
- Da, este destul de urât afară. - Nu începe şi tu.
De ce sunteţi astăzi toţi iritaţi?
Încă nu am veşti de la Drew.
Nu îi este caracteristic să dispară.
Drew a folosit vreodată această geantă?
- Da. De ce? - Cred că ştiu cu cine să vorbeşti.
- Cu domnul Samdi. - Afaceristul dubios? De ce?
Se mai ocupă şi de cărţile de tarot.
L-am.. văzut prin preajma lui Roni.
Se pare că îi voi face o vizită domnului Samdi.
Stai. Merg cu tine. Luce, continuă să împachetezi.
Unde dracul ai fost?
Trebuie să-mi spui ce dracul se întâmplă în acest oraş.
Am petrecut noaptea legat în subteranele oraşului.
Şi am văzut... lucruri. Bine?
Deci, fie înnebunesc, fie m-a drogat Eloise Gardner, fie...
Magia este reală.
- Magia este... - Reală. Totul.
Tot ce ai citit în cartea lui Henry Mills.
Suntem cu toţii de pe un alt tărâm.
Eloise este o vrăjitoare pe nume Gothel,
iar ceea ce ai văzut că făcea, acel lucru era magie.
Dacă vrei dovadă, îmi imaginez că
tot ceea ce am să-ţi ofer păleşte în comparaţie
cu ceea ce ai văzut noaptea trecută.
Da, ai dreptate. Ce am văzut aseară depăşeşte raţiunea,
dar la fel o face şi ceea ce spui acum.
Alegerea este simplă...
nebunia... sau faci un salt de credinţă.
Crede ceea ce vezi.
Crede-mă.
Nu sunt nebun.
Ştiu.
Ea a spus... Eloise a spus că Tilly este fiica mea.
Şi ai simţit o conexiune cu ea din clipa în care ai întâlnit-o.
O conexiune care te-a tulburat de atunci.
- Este corect? - Da.
Şi inima mea... atunci când m-am apropiat de ea,
era ca şi cum aş fi fost înjunghiat cu un milion de cuţite.
Gothel ţi-a otrăvit inima ca pedeapsă,
pentru a te ţine despărţit de fiica ta.
Acum că ea a adus magia înapoi,
presupun că otrava trebuie să se fi reactivat.
De aceea, probabil că nu am putut să o salvez.
- De la ce anume? - Nu... nu ştiu.
Sabatul este blocat într-un ritual. La fel este şi Tilly.
O au sub un fel de vrajă.
Poate reuşim să o rupem.
Să o scoatem de acolo.
- Cum? - Urmează-mă.
Am o idee.
Hei...
dacă este adevărat ce spui...
cine am fost... sunt... în celălalt loc?
Tot ceea ce trebuie să ştii acum este faptul că... eşti un supravieţuitor.
Căpitane.
Bună, detectivilor.
Destul de urât acolo, nu-i aşa? Vă pot servi cu ceva fierbinte?
Din nefericire, va fi şi mai urât şi avem nevoie să mergi cu noi.
Ce? De ce?
Este vorba de taxele de parcare neplătite?
Nu, eşti bine. Este vorba de Tilly. Are probleme. Avem nevoie de ajutorul tău.
- Ce fel de probleme? - Tilly şi cu mine urmăream un caz
şi ea a fost luată de câteva... persoane rele.
Şi pentru a fi mai rău de atât, ea este în una dintre stările ei.
- Crezi că pot să ajung la ea? - Ai putea fi singura care o poate ajuta.
Uite. Nu prea avem timp. Ea este într-un pericol real.
Asta este...
Da.
Aici a murit credinţa lui Henry.
Aici crede că este familia lui.
Nu le vei dezgropa pentru a-i dovedi că greşeşte... nu-i aşa?
Nu.
Atunci de ce suntem aici?
Pentru că există şi alte căi de a trezi oamenii.
Cartea poveştilor. De... desigur.
Când a atins-o Emma, a crezut.
Şi poate că, dacă va atinge Henry a doua carte a poveştilor,
ar putea avea acelaşi efect.
Am căutat-o peste tot.
Nu am mai văzut-o de când mi-a arătat-o bunica vitregă.
Victoria ştia cât de puternică este acea carte.
Şi dacă ar fi dorit-o cineva,
trebuia să-i desfacă mâinile reci.
Crezi că este acolo cartea poveştilor?
De ce crezi că am avut un cavou într-un cimitir?
Când ai secrete atât de puternice, le iei în mormânt.
Deci, o vom dezgropa?
Nu o vom face amândouă... doar eu.
Misiunea ta este de a-ţi aduce tatăl la bar.
Henry a fost mereu cel care ne-a făcut pe toţi ceilalţi să credem.
Astăzi îi vom întoarce favoarea.
Ai ratat o strângere de fonduri minunată.
Se pare că vom reuşi, în sfârşit, să reconstruim clubul de atletism,
după acel incident cu Monstrul de Zăpadă.
Ce sunt acestea?
Ai fost acceptat la Madison...
B.U., USC, Wesleyan, Bard.
Ai fost acceptat în toate facultăţile la care ai depus cerere.
Sunt atât de mândră.
Mulţumesc, mamă.
O sun pe Emma şi o pun să-i adune pe toţi la Bunica,
pentru a le da veştile bune.
Poate... poate ar trebui să aşteptăm o clipă înainte să spun cuiva.
Ce s-a întâmplat?
În eseul de acceptare,
nu eram Henry Mills real, cel despre care am scris.
Despre ce vorbeşti?
Nu am putut să scriu despre perioada în care am fost răpit pe Tărâmul de Nicăieri.
Sau cum am cunoscut prima prietenă în Camelot.
A trebuit să mint până şi despre casa mea.
Am citit acele eseuri.
Au fost scrise excepţional de bine.
Nu aceasta este ideea.
Nu l-au acceptat pe adevăratul Henry Mills.
Iar dacă merg acolo şi continui să mint,
nu voi mai fi eu.
Poate că îmi este mai bine să rămân acasă.
Mamă...
ce să fac?
Mi-aş dori să pot să-ţi spun să rămâi aici şi să nu te maturizezi niciodată.
Dar deja te-ai maturizat.
Şi singura personă care poate să-ţi spună ce să faci...
eşti tu.
Ce este asta?
Lucy, unde este mama ta?
Nu vine Jacinda.
I-am cerut lui Lucy să te aducă aici.
Henry, este ceva ce trebuie să-ţi arăt.
Aceasta este a doua carte.
Povestea noastră.
Serios, Roni? Am trecut deja prin asta.
Henry, ştiu că nu vrei să crezi, dar am nevoie să o faci.
Doar atinge cartea şi apoi îţi vei aminti totul.
Fie.
Vrei să ating cartea. Bine.
Vezi?
Nu s-a schimbat nimic. Sunt tot eu... Henry Mills...
Un autor ratat şi un şofer de Swyft de cinci stele.
Lucy, aşteaptă!
Henry. Doar...
Ce se întâmplă cu tine astăzi? Doar nu crezi toate acele lucruri, nu-i aşa?
Asta nu este o poză falsă.
Am verificat-o...
O Regina Mills reală l-a adoptat pe Henry Mills în Boston.
Acestea sunt actele de adopţie.
Este semnătura mea.
Eu sunt Regina. Totul este adevărat, Henry.
- Sunt mama ta. - Nu, nu eşti mama mea.
Nu am mamă. Nimeni nu mi-a dat o casă.
Mi-am făcut singur o casă şi apoi a fost mistuită de flăcări, Roni.
Şi tot ceea ce încerc să fac acum este să trec peste asta,
- iar tu nu mă laşi. De ce? - Pentru că am nevoie de tine!
Bine, fie. Ştii ceva?
Intru în joc. Să spunem că este reală cartea mea...
une sunt toţi acei eroi reali?
Unde este Albă ca Zăpada? Unde este Făt Frumos? Unde este Emma?
Unde sunt acei eroi pentru a salva situaţia?
Nu se găsesc mereu unii pe ceilalţi?
Nu poţi să găseşti pe cineva dacă nu ştii că lipseşte.
Ce dracul înseamnă asta?
Blestemul lui Gothel nu ne-a adus doar pe un tărâm fără magie,
ne-a întors în timp.
Henry... te-ai maturizat.
Ai plecat de acasă. Ai mers îm aventuri nemaipomenite.
Dar Gothel te-a adus, dar şi pe toţi ceilalţi,
în acest moment anume.
Ceea ce înseamnă că, acum,
tehnic vorbind sunt încă în Storybrooke. La fel şi tu.
Roni, ascultă-mă.
Asta trebuie să înceteze.
Nu sunt eroul tău.
Nu ai adoptat un fiu. Eu nu sunt acel copilaş.
Ba da, eşti. Doar ai încetat să mai crezi în tine.
Nu înţelegi?
Nimeni nu vrea să creadă mai mult decât mine că asta este reală.
Pentru că, dacă ar fi reală, asta înseamnă că durerea,
pe care o port în fiecare zi, nu există.
Dar este tot acolo.
Aşa că nu, nu sunt băiatul tău minune.
Sunt doar un adult trist
care nu a putut nici să-şi salveze familia.
Henry, am înţeles.
Am crezut că era doar blestemul, dar durerea ta este reală.
Pentru că în ziua în care am fost blestemaţi,
nu ai putut să-ţi salvezi familia.
Ai fost răpit şi încă te mai învinovăţeşti pentru asta.
Dar diferenţa între ceea ce crezi
şi ceea ce cred este că eu ştiu că încă ne poţi salva.
Pentru că suntem chiar aici.
Am fost mereu cu tine.
Vreau doar să-ţi aminteşti asta.
La revedere, Roni.
- Eşti bine, iubire? - Îmi tremură mâinile.
Există o şansă destul de mare să vezi ceva...
neobişnuit.
Să ştii însă că nu eşti nebună. Bine?
Bine. Este bine.
Am fost o dată la o ceremonie ayahuasca în Iquitos.
Mă pot descurca cu asta.
Bună, Tilly.
Sunt eu, Margot.
Sunt multe persoane care sunt extrem de îngrijorate în privinţa ta.
Ştiu că ai doar una dintre acele zile proaste,
dar dacă mergi cu mine, poate reuşim să o transformăm în una bună.
Ce spui?
Nu.
Trebuie să ajungem la Tilly.
Ce dracul se întâmplă?
Am văzut aseară asta.
Se transformă în copaci.
Vraja este aproape completă.
- Tilly, opreşte-te! - Nu mai face asta, Tilly!
Ce dracul faceţi aici?
- Orele de afaceri s-au terminat. - Nu ştiu ce fel de "afaceri"
conduci pe aici, dar am un sentiment
că este ceva mai mult decât Războiul Beignetei.
Şi am un sentiment că ştii ceva despre Drew.
Am găsit asta în geanta lui,
iar fiica mea spune că îţi aparţine.
Ştiu că ai mai încercat să-l manipulezi.
Unde este Drew?
Din moment ce ai întrebat atât de politicos...
trebuie doar să te uiţi în spatele acelei uşi.
Drew!
Acum că l-ai găsit,
de ce nu vă aşezaţi lângă el?
Şi de ce dracul am vrea să facem asta?
Dumne...
Pentru că pot fi extrem de convingător.
Acum mergeţi în debara. Amândouă.
- Lucy, te rog. Ascu... - Nu!
Poţi să crezi, însă nu vrei să o faci!
Nu funcţionează aşa. Bine?
Poate că nu înţelegi acum, dar o vei face când vei fi mai mare.
Mi-aş dori să poţi să-ţi aminteşti cum era să fii copil...
să... să crezi... mi-aş dori să nu fi crescut niciodată!
Bine. Presupun că... nu vom merge în seara asta pe insulă.
O voi suna pe mama ta.
- Primăria Boston. Acte de adopţie. - Serios?
Răspund eu mamă!
Alo?
Numele meu este Henry.
Nu poţi mânca asta. Este otrăvită.
Poţi să-i faci să te iubească.
- Te iubesc, Henry. - Şi eu te iubesc.
Sunt dispusă să-mi asum riscul, Henry.
Alo? Cine a sunat?
Eşti... Henry Mills?
Da.
Cine eşti?
Sunt...
sunt un prieten al mamei tale.
Probabil că suni în privinţa petrecerii de absolvire.
Da, am mutat-o. Acum ne întâlnim la Bunica.
Este... absolvirea... ta?
Da. Cu siguranţă.
Iar tu eşti un prieten de-al mamei de la muncă?
- Ar trebui să o aduc la telefon? - Nu, nu, nu. Stai.
Am sunat doat să te felicit.
Ei bine, mulţumesc.
Deci...
ce urmează?
Pentru a fi sincer...
Ai dubii.
I-am spus mamei că este
din cauza faptului că nu am vrut să mint despre cine sunt,
dar...
este dificil... să părăsesc acest loc.
Crede-mă, ştiu asta.
Pot să-ţi dau un mic sfat?
Un sfat pe care mi l-a dat cineva cu ceva timp în urmă la absolvirea mea?
Desigur.
Acasă nu este un loc...
sunt oamenii de acolo.
Şi ei vor fi mereu
cu tine.
Cine ai spus că eşti?
Doar cineva care crede în tine.
Henry! Vom întârzia.
Aşteaptă, mamă.
Îmi pare rău. Trebuie să plec.
Să te distrezi la petrecerea ta, puştiule.
Şi când îţi vei deschide cadourile,
asigură-te că nu vei rata pe cel micuţ
care a căzut în spatele mesei de toaletă.
Îl vei dori pe acela.
Pentru Henry. De la Tiny.
Henry... ce se întâmplă?
Nu "Henry", Lucy.
Tata.
- Ţi-ai reamintit. - Da.
Dar... dar cum?
Mi-am reamintit acel apel.
Mereu mi-am reamintit de asta. A fost atât de ciudat.
Pentru că eram eu.
Voi explica totul. Bine?
Dar acum trebuie să-mi ajut mama.
Ştii, am crezut că vei aduce mai mult în această luptă,
nu doar o bucată de lemn mort.
Nu mi-a mai rămas nimic de pierdut.
Aşa că, hai să facem asta.
Îţi mulţumesc pentru că ai spus că ai vrut să pleci mai devreme.
Nu aş mai fi suportat încă un toast al morocănosului,
"Pentru toate Blestemele pe care le-am cunoscut".
Da... am început să cred
că nu era ciocolată caldă în ceaşca lui.
Pari a fi diferit.
Ce s-a schimbat?
Mamă, nu am fost sincer în totalitate cu tine sau cu mine
despre motivul pentru care nu puteam să aleg o facultate.
Serios?
Când mi-ai spus că erai pregătită să mă laşi să plec,
am realizat că nu eram pregătit de plecare.
Storybrooke este singura casă pe care am cunoscut-o vreodată.
Iar schimbările sunt dificile şi necunoscutul este înspăimântător.
Dar... acum nu mai este aşa?
Nu. Încă mă îngrozeşte,
dar acum ştiu că acasă nu este un loc,
sunt oamenii pe care îi iubeşti.
Şi chiar dacă nu sunt în Storybrooke,
Storybrooke va fi mereu cu mine.
Se pare că ai luat deja decizia.
Care este facultatea norocoasă?
Lasă-mă să ghicesc... B.U.?
Nu, USC.
Madison? Este Madison, nu-i aşa?
- Mereu ţi-a plăcut brânza... - De ce să nu vorbim mâine despre asta?
Noapte bună, mamă.
Asta este problema cu oamenii.
Nu ştiu când să renunţe.
Nu mi-a fost caracteristic niciodată să renunţ.
Mamă!
Rezistă, mamă.
Te-am prins.
Te-am luat. Este bine.
E-n regulă. Sunt cu tine. Te-am prins.
Mamă?
Mamă...
îmi pare rău că a durat atât de mult, dar sunt aici.
Îmi amintesc.
Îmi amintesc totul, în sfârşit.
Te rog să te întorci la mine, mamă.
Întoarce-te.
Te iubesc.
Bine ai revenit...
Căpitane Hook.
Crocodilule.
Robin!
Fată a turnului.
Ţi-am spus că mereu vom şti una de cealaltă.
- Henry? - Da.
Ai făcut-o.
Ai rupt blestemul.
Îmi pare rău că mi-a luat atât de mult să ajung aici.
Henry. Mă bucur să te am înapoi.
Dar şi magia mea.
Nu este suficient, Regina.
Poate...
dar poate că magia fiicei tale va fi suficientă.
Gold.
Fiica mea este cu mine acum, Întunecatule.
Vino aici, Tilly.
Nu a fost niciodată cu tine.
Iar acum va fi cea care te va opri.
Ce?
Nu.
Nu pot să mă lupt cu ea. Este un monstru.
Este mult prea puternică.
Nici pe jumătate din cât eşti tu de puternică, Alice.
- Tată, te rog. - Ştiu că îţi este teamă.
Te răneşti singur. Vei fi tot mai slab.
Nu, în sfârşit devin mai puternic.
Tu mă faci să fiu mai puternic.
Totuşi, cu fiecare pas pe care îl faci, inima îţi este tot mai slăbită.
Poţi să faci asta.
Sunt aici cu tine.
Şi eu.
Nu fi proastă.
Alătură-te mamei tale şi apără-ţi casa.
Nu eşti mama mea.
Vrei să mă distrugi în acelaşi mod în care te-ai distrus singură.
Dar nu sunt ca tine.
Nu sunt o proscrisă.
Nu sunt o orfană, un şobolan al străzii
sau o fată nebună care şi-a rătăcit calea.
Tu ai ales soarta.
Dar eu am ales iubirea.
Îmi pare rău că viaţa ta s-a transformat în ceva
ce nu ai vrut să fie.
Promit să fac mai bine.
Pentru toată lumea.
Adio, Gothel.
Nu te mişca, Facilier.
Prinţesă Tiana, presupun.
Pentru tine este regină.
Asta este regina dură de care îmi amintesc.
Naveen!
Îmi pare foarte rău că nu am putut să te salvez mai devreme.
Mai bine mai târziu decât niciodată.
Ella!
Unde fugi?
Să-mi găsesc familia.
Ai avut dreptate... am încetat să mai cred în mine.
Presupun că m-am zgâriat pe parcurs
şi nu am mai putut să mă recunosc.
Ştiu.
Zgârieturile fac parte din viaţă.
Acum îmi amintesc asta.
Îmi amintesc tot ceea ce m-ai învăţat.
Dragă mamă,
acesta este eseul despre mine pe care am vrut să îl trimit, dar nu am putut.
Este intitulat "A fost odată ca niciodată".
Şi este povestea noastră.
Câteodată trebuie să părăseşti casa.
Şi ai fost acolo atât de mult timp,
încât nu ştii cine sau ce vei fi în afara ei.
Dar apoi observi... fiecare experienţă, fiecare proces,
fiecare moment care te-a modelat.
Şi iei acel loc cu tine,
indiferent unde mergi.
Sunt norocos. Am o casă incredibilă.
Nu o veţi găsi pe o hartă,
dar vei găsi magie în ea.
Vei găsi iubire...
speranţă...
şi ceva în care să crezi.
Vei găsi o familie care luptă unii pentru ceilalţi,
care nu renunţă niciodată unii la ceilalţi.
Şi chiar dacă au fost separaţi de blestem,
de distanţă sau timp...
se vor găsi unii pe ceilalţi.
Mereu se vor găsi unii pe ceilalţi.
Aş vrea ca lumea să ştie povestea familiei mele...
faptul că a fost totul adevărat... cum s-au întâmplat toate clipele.
Şi ai putea crede că este doar o poveste.
Dar asta este ideea la poveşti.
Nu sunt doar cuvinte.
Ele trăiesc în interiorul nostru.
Ele ne fac ceea ce suntem.
Şi atât timp cât cineva crede asta...
va fi magie mereu.
Facilier.
Am crezut că te-am pierdut.
Am încercat, Belle,
dar nu cred că voi găsi drumul spre casă, către tine.
Nu cred că o vei face...
Întunecatule.
Cât de drăguţ să-mi faci o vizită.
Cât de îndrăzneţ să iei ceea ce este al meu!
Aminteşte-ţi, nu eşti singurul care are magie.
Asta am şi crezut.
Eşti o umbră a fostului tău sine.
Este trist.
Încercarea de a te întoarce la iubită,
te-a făcut cea mai rea versiune a ta.
Găsesc acest lucru a fi destul de insultător.
Eu sunt cea mai rea versiune a mea.
Bună, dragă!
Chiar ai crezut că un tărâm al viselor ar putea să mă reţină?
Atunci...
a sosit momentul ca noi doi să ne cunoaştem mai bine.
Marvasmar - Subtitrari-noi Team a avut plăcerea de a vă prezenta:
Once Upon a Time-Sezonul 07, ep 20 "Is This Henry Mills"
www.subtitrari-noi.ro