Răspunde la telefon.
Bună, sunt Wendy. Lăsaţi un mesaj.
Au pus o cruce!
Băga-mi-aş, au pus o cruce!
Mă duc la alde Young.
- Dacă sunteţi mulţumit de mesaj... - Taci dracu'!
Bună!
- Da, ştiu. - Au ridicat o cruce, dle Byrde.
- Ţi-am zis că nu mai vrem un cui. - Da, am auzit.
O să cobor crucea. O să-l ţin pe apă, bine?
- Salutare! Ce s-a întâmplat? - Salut!
Bună ziua, părinte! Ştiţi familia Snell?
Sigur. Jacob, Darlene. Cum merge?
Le-am spus că vă ajut să construiţi biserica fiindcă...
Fac investiţii.
Le-am spus că voi investi o sumă importantă
în ferma lor.
Şi, ca tot omul, au vrut să discute cu cineva de încredere.
Marty a fost un om de cuvânt.
- Mulţumesc. - Până acum.
Mulţumesc. O să obţinem autorizaţiile.
- Bună, Grace! - Bună!
Scumpo...
Ce faci?
- Ar trebui să stai cu picioarele în sus. - Sunt bine, mulţumesc.
Ce se întâmplă?
Familia Snell vrea să facă afaceri cu Marty.
Cât ai de gând să investeşti în gospodăria noastră?
Cât? Păi, nu ştiu.
Aveţi o fermă care are nevoie de o distribuţie serioasă,
care să vă ajute să vă întreţineţi tot anul.
Mă gândeam la 100.000 $.
Nu cred că merită osteneala.
Ce-ar fi să lăsăm familia Young şi să mergem să negociem?
Mulţumesc pentru recomandare, părinte.
Darlene, te duci tu să iei camioneta?
- Pe curând! - Pa!
O facem acum.
Bine.
Vă urez o zi bună!
O zi bună!
Ştii ce e aia dobândă punitivă, nu-i aşa, Marty?
200.000 $.
Tot ce am sunt 724.000 $.
Tot ce ai mi se pare corect.
Erai aici când au dat drumul la diguri?
Nu.
Algele din spatele porţilor se revarsă
din ecluze în deversor.
Temperatura apelor fluviale revine la starea naturală.
Peştii înoată fericiţi.
Au permis accesul în sala de comenzi când aveam zece ani.
M-am suit pe bicicletă şi mai că am rupt lanţul până acolo.
Am auzit sirenele,
am văzut macaralele deschizând porţile. Un miracol al tehnologiei.
Când m-am întors acasă, tata mă aştepta să mă bată.
Uitasem de treburi.
L-am înduplecat cu entuziasmul meu pentru ştiinţă.
Se pare că era un om rezonabil.
A zis că-mi sparge nasul dac-o mai fac.
Anul următor, au deschis iar porţile. Şi iar nu mi-am făcut treaba.
Mi-am ignorat responsabilităţile.
Ştii ce-a făcut tata?
Ţi-a spart nasul?
Speciile invazive fac ravagii asupra ecosistemului nostru,
în special graurul european.
În 1890, Eugene Schieffelin, un amator de teatru, născut în Bronx,
a avut ideea de a aduce toate speciile de păsări
menţionate în piesele de teatru shakespeariene în America.
Pentru început, a dat drumul la 100 de grauri în Central Park, la New York.
Graurii s-au înmulţit incredibil de repede.
Au devorat livezi întregi, provocând anual mari pagube fermierilor
În prezent, peste 200 de milioane de grauri din America de Nord
mănâncă aproape toate ouăle mierei albastre, pe cale de dispariţie.
Lucru mai ciudat şi, poate, chiar tragic,
graurii sunt atraşi de motoarele avioanelor
putându-le defecta cât ai clipi.
Caitlin şi Ava au intrat la ora de teatru a dlui Hundley.
- O să ai prieteni şi aici. Ai răbdare. - Te rog, nu mai spune să am răbdare.
Pot să omor grauri?
- Poftim? - Dacă-mi iau permisul semestrul ăsta?
Dragule, nu vreau să împuşti nimic.
Graurii trebuie omorâţi.
Sunt invadatori. Fură cuiburi şi sparg ouăle neclocite.
- Nu mai vorbi! - Charlotte.
Dacă omori o femelă, împiedici naşterea a 11 păsări.
ŞCOALA DIN VALEA LAKESIDE
Bine. Mă întorc mai târziu.
- Vă iubesc. - Şi eu te iubesc.
E doar o şcoală.
Eşti bună la şcoală.
- Te-ai spălat pe dinţi? - Am gumă.
Nu pot să vin să vă iau de la şcoală. Trebuie să mă duc la tata.
N-aştepţi să-ţi treacă vânătaia?
A zis azi, aşa că azi mă duc.
Iar o să întârzie în prima zi de şcoală, ce dracu'!
Şi aşa e o pierdere de timp. Citesc numai tâmpenii.
Va fi util la un interviu pentru slujbă.
Urcaţi în camionetă! Vorbesc puţin cu Ruth.
Staţi! Dacă vi se face foame...
Mersi.
Te vezi cu Cade azi?
Dacă nu voiai să-ţi faci griji, nu trebuia să mă loveşti.
Am reacţionat fără să mă gândesc.
O să întârzie.
Complice.
Asta o să facă din tine. Complice la crimă.
Spune-mi că înţelegi.
Deschidem un magazin de momeli în Bora Bora,
- ...până o să vină poliţia după mine. - Russ...
O să-l conving pe Byrde să investească în magazinul nostru.
Pentru că e în viaţă şi ne poate da ce ne trebuie acum.
Nu firimiturile pe care ţi le aruncă nepoata ta după ce-l omoară.
De ce o faci?
Fiindcă eşti mai bun decât crezi.
Eşti mai bun decât crezi.
Nu înţeleg cum de nu-ţi dai seama.
Promite-mi că nu mai încerci să-l ucizi pe Martin Byrde.
Vreau să te aud.
N-o să mai încerc să-l omor pe Marty Byrde.
Bine.
E un nou fond de investiţii fantastic.
E vorba de nişte chestii tehnice noi şi sigure.
Sunt sigur c-o să-ţi placă.
Păi, ascultă...
Înţeleg. Nygard e un tip de treabă.
Glumeşti, Don? Ţi-am dat 18 %.
Nu v-a mai dat nimeni nici măcar 12.
Da. Bruce v-a adus, aşa că...
Da. O să-i spun dacă-l văd. Mulţumesc.
Putem vorbi altă dată?
Sunt convins că merită să discutăm două minute.
E un fond grozav.
Bine. Da. Salut-o pe Sheri. Pa!
Am avut grijă de banii lor 15 ani fără greşeală,
iar ei îl vor pe Bruce.
Ţi-au încredinţat vieţile lor, iar tu ai dispărut peste noapte. Se simt trădaţi.
Noul fond o să ne rezolve problema cu alde Snell?
Sper. Trebuie să pun la loc toţi banii pe care i-a luat el.
Adică 724.000 $.
Deturnez 800.000 $ din noul fond. I-i dau lui Del.
Când îmi dă următoarea tranşă la spălat, pun banii la loc.
Dacă nu moare niciun investitor în următoarea lună,
n-o să observe nimeni nimic.
Te-ai pus la patru ace.
Nu chiar. De serviciu.
Las-o să facă cum vrea ea acum.
Parcă e o sirenă zombi care se pişă în ocean.
E primul lucru pe care-l vezi când intri.
- Wendy... - Sam...
Bună ziua! Îmi cer scuze. Casa se poate vizita azi?
Nu, îmi pare rău. De-abia joi.
- Greşeala mea. O să mă întorc, atunci. - Bine.
De fapt,
n-aveţi cumva alte proprietăţi în genul ăsteia?
Cam la acelaşi preţ?
- Sigur că avem. - Ar fi nemaipomenit.
- Pot fi vizitate? - Da.
Tocmai m-am mutat cu soţia de la Boston.
Dacă mai rămâne mult la motel, bagă divorţ.
- Sam, o să... - Bine.
- Veniţi cu mine. Vi le arăt eu. - Mulţumesc.
Cu plăcere.
- Veniţi. Eu sunt Wendy. - Încântat. Mulţumesc.
Aţi venit la momentul potrivit.
A trecut vârful de sezon, aşa că avem o serie de proprietăţi bune.
Vă duc să vedeţi o casă la Four Seasons,
apoi mergem la Cedar Crest.
Dăm o raită pe bulevardul principal. E un tur de cinci stele.
Când ai încetat să mai fii Wendy Byrde?
Poftim? Ne cunoaştem?
Ştii ce uşor găseşti informaţii despre cineva în ziua de azi.
E Liceul Lakeside?
Parcă nu erai din zonă.
Unde se duc Jonah şi Charlotte, nu?
- Ce vrei? - Am vorbit clar.
- Opt milioane, bani spălaţi. - La sfârşitul verii.
N-ai zis că nu mai e sezon?
De pe 21 septembrie.
Mai avem timp. Aproape am terminat.
Au încetinit plăţile.
Marty nu s-a mai dus de mult la Blue Cat.
E ceva în neregulă.
Trebuie să accepţi că suntem cu ochii pe voi, dnă Byrde.
Davis. Sau cum dracu' te-o chema.
Doamne, Marty, ştie numele copiilor!
- Cum vorbea? - Ca muiştii ce-ţi bagă frica în oase!
De parcă ar lua-o în joacă. Zici că ştii cine e?
- Probabil. - Doamne!
Ce ar trebui... Doamne! Ce facem?
- O să facem rost de bani. - Drace! Cum?
Nu mi s-a părut că-ţi sunt de ajutor vechii clienţi.
Mai vedem. Şi o să dărâm biserica.
- Începem ceva nou acolo. - Durează.
- O rezolv. Promit. - Nu scăpăm cu promisiuni.
Nu mai spune, Wendy! Ai vreo propunere?
S-ar putea.
Vrei să te cred că nu ţi-ai dorit niciodată să faci altceva?
După ce a murit tata,
mama n-avea cum să se descurce singură cu afacerea asta.
Nu-mi place să văd pe cineva cu atâta potenţial...
Mă rog, nu cred că ar trebui să vorbim despre asta.
Ce-aş mai putea să fac la vârsta mea?
Şi banii despre care vorbeşte mereu?
Eu mi-aş dori să poată beneficia copiii mei de moştenire,
ca să aibă un rost în viaţă.
Da, dar mama trăieşte din banii ăia.
Nu vorbeam de toţi.
Nu, aşa e.
Ştii câţi are?
Sau dacă reuşeşte să obţină profit maxim?
Marty zice că e esenţial.
Sunt 906.000 $.
Conform ultimei situaţii financiare.
Sunt mulţi.
Dacă îi investeşte corect...
- Ce vrei... - Nu contează.
- Voiai să zici ceva. - Îmi cer scuze.
- N-ar trebui... - Hai!
Marty e consilier financiar şi...
deschide un fond exclusiv aici, pe lac.
Investeşte banii clienţilor particulari, de la un milion în sus.
Mai mult decât ai tu, dar aş putea vorbi cu el.
- Să văd dacă poate face o excepţie. - Nu, n-o să vrea...
Haide, Sam, eşti om în toată firea.
Ce? Vrei să te ţină maică-ta sub papuc toată viaţa?
Vorbeşte cu Eugenia. Convinge-o să-ţi lase moştenirea pe mâna lui Marty.
Cu relaţiile lui, din 906.000
ai putea face un milion jumate, uşor.
Nu trebuie să ştie că sunteţi rude.
Nu va şti.
Pe plan profesional, lumea mă ştie drept Wendy Davis.
Pe Marty îl cheamă Byrde.
Bine. Vorbesc cu ea.
- Bine. - Da?
Şi atunci o să poţi să faci ceea ce-ţi doreşti cu adevărat.
Consilier motivaţional.
Nu pot să cred că am spus-o cu voce tare.
N-am mai spus-o nimănui. Ca să ştii.
- E incredibil. - Da?
- Mulţumesc, Joey. Poţi s-o dărâmi. - Mulţumesc.
- Nu înţeleg. - Păi, e vorba de problemele de zonificare
despre care am discutat. Şi eu sunt ofticat.
Care probleme?
- Exact? Păi... - Da.
Mamă, e complicat.
Circumferinţa canalizării
nu e suficient de mare pentru o biserică. E ceva legat de un cod.
- O rezolvăm cumva. Nicio problemă. - Cât va dura?
- Nu ştiu. - Petru m-a vizitat în somn
şi a zis că îi trebuie comunităţii o biserică.
- Petru? - Apostolul.
- Temelia pe care s-a construit biserica. - A, da.
Canalizarea era diferită pe-atunci.
Vă ţin la curent. Aveţi răbdare.
N-o să spun că e o slujbă.
- Poftim? - N-o să spun că e o slujbă.
Fără altar, fără amvon... O să stăm în cerc.
Avem dreptul să ne exercităm credinţa.
- Opreşte-te! - Avem, Marty.
N-o să ne stea în cale nişte birocraţi...
N-o să faci nimic pe proprietatea asta. Clar.
- Ba da. - Ba nu!
- De ce? - Nu e vorba zonificare, în pula mea!
Cei din familia Snell sunt traficanţi de droguri.
Distribuie heroină pe apă duminica, în timpul slujbei,
prin cărţile de imnuri înmânate traficanţilor din bărci.
Sunt fermieri.
Cultivă maci. Usucă macii în hambare ca să obţină laptele de mac.
Nu vor să construim biserica.
Vor să predici duminica pe apă ca să distribuie.
Cine ţi-a zis?
Cărţile de imnuri au două culori, n-ai văzut?
Ştii de ce?
Cele albastre sunt golite pe dinăuntru şi umplute cu heroină.
- Doamne! - Eu am vrut să construim.
Jur! N-am ştiut că deranjez un lanţ de traficanţi.
Vrei să zici că toţi enoriaşii mei sunt traficanţi de droguri?
N-am de unde să ştiu. Probabil doar câţiva.
- "Probabil doar câţiva"? - Predică celorlalţi.
Vorbeşte despre flagelul drogurilor sau ţine o predică de iertare.
Spune ce-ai spus şi până acum. Dar nu te opri.
Altfel o să vină după voi, iar apoi după familia mea.
Zi-mi că rămâi pe apă. Mason? Hei!
Grace?
O să rămână.
Nu mai încerc să-l omor pe Marty Byrde.
Ai fost rapid.
Am avut noroc, probabil.
Modest. Nu-ţi stă în fire.
Va fi simplu cu el.
- Îl sperii eu. - Şi Byrde?
După ce-o prindem pe Ruth, nepoata lui.
Ce-i cu ea?
O să fie uşor.
O convinge el. Tipul e în rahat până în gât.
- După protocol, ai nevoie de ajutor. - Mă piş pe protocol.
- Nu se poate, Roy. - Ascultă.
Am ajuns în acest punct fiindcă am reuşit să-i intru pe sub piele.
Hai să n-aducem o gaşcă de agenţi federali, care s-o dea în bară.
N-am zis o gaşcă.
Doar eu.
Iar eu îţi zic să aştepţi.
Are nevoie de cineva care să abordeze autorităţile locale.
Tu eşti încă sub acoperire.
Îmi scapă ceva în legătură cu Langmore?
Nu.
E al tău.
Bingo, frate!
Omega.
La naiba.
În fiecare an...
ei vin,
iar noi scormonim prin gunoaiele lor când pleacă.
Clătire şi de la capăt.
Iei uşor o mie de parai pe astea.
Îţi faci griji pentru Cade, nu-i aşa?
- Nu. - Nu-ţi face nimic, sunteţi rude.
Chiar dacă i-ai lovit copilul. Doar o cunoaşte.
Marty Byrde? Din cauza lui?
O să mai fie şi alte ocazii.
Mă gândeam să fac altceva.
Nu ştiu. Magazin de unelte de pescuit şi momeli.
De lux.
Ca să mai vină şi alţii la mine.
Singur?
Nu ştiu.
Poate.
Bere?
Ştiu că lumea crede că-s prost.
- Ce tot spui? - Nu contează. Ştiu ce zic alţii.
Dar am intuiţie bună.
Bine.
Ceea ce vreau să spun e că nu suntem mereu cum ne vede lumea.
Nu e nimic rău în asta.
Unde baţi?
Vreau să zic...
Dacă vrei să faci altceva, să fii altcineva,
eu te susţin, să ştii.
Ai dreptate.
Îmi fac griji din cauza lui Cade.
Ăştia sunt traficanţi de droguri, Mason. Ce anume nu ţi-e clar?
Fac profit din dependenţă, supradoze şi moarte.
Chestiile mărunte precum credinţa noastră sau sarcina mea n-o să le stea în drum.
Dacă refuzi să te întorci pe apă...
Nu fac trafic în numele Domnului!
Atunci fă-ţi bagajele!
Nu suntem genul de oameni care fug de aşa ceva.
- Acum trebuie să ne gândim la copil. - Îl va proteja Dumnezeu.
Ca pe mine în St. Louis.
- Mason... - Glonţul
a trecut la jumătate de centimetru de aortă.
Dar n-a perforat-o. Şi n-a fost o întâmplare.
Nu te proteja Dumnezeu.
Puştiul a avut o ţintă de rahat.
Dacă nu vrei să plecăm...
te rog să te întorci pe apă. Te implor.
Măcar până se naşte copilul.
Şi-apoi vedem ce-o să facem.
Unde te duci?
Să mă rog, în puii mei.
Un angajament e o chestiune foarte serioasă,
pe care promitem să n-o încălcăm niciodată.
Această promisiune e deosebit de importantă,
deoarece drogurile sunt cea mai distrugătoare forţă
ce afectează America în ziua de azi. Vă rog să semnaţi.
E esenţial să semnaţi la începutul adolescenţei,
în timpul dezvoltării şi consolidării principiilor morale personale,
când presiunea celor de-o vârstă cu voi e la maximum.
Jonah, n-ai semnat?
Pot să mă mai gândesc?
La ce ai putea să te gândeşti?
E complicat. E vorba de aspectul economic.
Îmi trebuie hârtia aia, Jonah.
Semnată.
Vreţi să semnez ceva în care nu cred?
Linişte!
Nu crezi că e important să spunem nu drogurilor şi alcoolului?
Nu e aşa de simplu.
De ce? Drogurile dau dependenţă.
- Provoacă infracţiuni şi crime. - Dar lansează şi economia ţării.
Am zis linişte.
Ce tot spui?
Cunoaşteţi noţiunea de produs intern brut?
- Totalitatea banilor cheltuiţi... - Ştiu ce e produsul intern brut.
Aş semna cu siguranţă ceva de genul:
"Ar fi minunat dacă lumea n-ar mai deveni dependentă."
Dar lumea e dependentă de droguri.
Şi, ca să le obţină, trebuie să le cumpere, nu?
Traficantul are o familie de hrănit.
Familia lui e nevinovată. Nu poate muri de foame, nu?
- Jonah, ce zici să... - Le trebuie o casă, haine...
Familia are nevoie de o maşină. Există o teorie care spune
că banii din droguri au împiedicat prăbuşirea
economiei globale din 2008.
Când s-a prăbuşit piaţa imobiliară.
Aceia erau singurii bani lichizi disponibili pentru susţinerea băncilor.
Pe lângă cele 350 de milioane de dolari din narcotice,
cu care s-au construit poduri, drumuri, spitale,
probabil chiar investiţii în învăţământ. Poate şi în şcoala asta.
Jonah, poţi să ieşi puţin, te rog?
Are dreptate, din punct de vedere economic.
- Nu e uşor de acceptat, dar... - Nu era un exerciţiu de inteligenţă.
Era un angajament să nu ia droguri şi să nu-i oblige pe alţii.
Unii colegi de-ai lui au rupt hârtiile după aia.
- Vă asigur că n-a vrut asta. - Aşa spuneţi dvs.
Dar nu mi se pare un început foarte propice
pentru copiii dvs. la Lakeside.
Cum adică?
Charlotte a lipsit de la şcoală şi apoi asta.
Am adus-o eu până aici.
- O sun. - Când urma să ne spuneţi?
Politica noastră e să trimitem un mesaj la sfârşitul zilei.
E o politică de rahat!
E o şcoală publică mare, dnă Byrde.
Căsuţa vocală.
Jonah, unde e Charlotte?
Aţi venit împreună la şcoală.
Da, de ce?
- Nu s-a dus la ore. - Când ai văzut-o?
Era lângă dulapuri. Wyatt s-a dus să discute cu ea.
S-au dus pe hol, iar eu m-am dus la ore.
Wyatt!
A dispărut Charlotte. A fost la şcoală, dar nu şi la ore. Era cu Wyatt.
- El unde e? - Wyatt!
- Ce dracu' vrei?
- Unde e Charlotte? - Spune-le unde e fiica lor!
Nu ştiu.
Aţi stat de vorbă pe holul şcolii. Ce-a zis?
- Te cotonogesc, cretinule! - Nu e vorba doar de chiul.
A zis că se duce la Chicago. Am dus-o la gară.
- Aşa mi-a zis. - Chicago?
- Atât ştiu. - Doamne!
- Trebuie să schimbe în St. Louis. - Hai acolo!
- Te întâlneşti cu mama lui Sam. - O să amân, Wendy.
Nu poţi. Nu se poate.
Cum adică? Şi Charlotte?
- Mă duc eu. - Te duci tu?
Şi eu mă duc pe jos la Sam?
Mă duc să-mi vizitez tatăl lângă St. Louis. Trebuia să plec deja.
Te pot lăsa lângă gară.
- Bine, hai! - Tu poţi să iei bestia.
- Acum merge? - Da, am reparat-o.
Poftim! O să-ţi scriu.
Bine. Ai grijă!
Tată?
- Amice! - Ai uitat de mine.
N-am uitat de tine.
- Urcă! - Nu-i nimic. Ai multe pe cap.
Da, aşa e. Dar nu e nimic mai important decât voi.
Darlene.
Ia uite cine a venit!
- Ziua bună! - Mă bucur să vă văd.
Şi eu.
Daţi o petrecere pe cinste.
- Ce face Grace? - E bine. Mai are puţin şi naşte.
Mă bucur.
- Cu ce aţi zis că vă ocupaţi? - Avem albine, flori, animale.
Ăla de pe grătar e purceluşul nostru.
- Lucrăm la fermă. - Iar eu fac săpun.
- Flori. Ce fel de flori? - În general, maci.
Ce fel de maci?
De ce am senzaţia
că sunt interogat în toiul chermezei angajaţilor mei?
Nu pot să mai predic pe apă pentru dumneata.
- Pentru mine? - Mă duc să vă aduc o limonadă.
- Rămâi aici, Darlene. - Ştiu ce faceţi.
N-am venit să vă judec, dar nu pot lua parte la aşa ceva.
Nu ştim despre ce vorbeşti.
Ştiu că distribuiţi heroină din barca mea duminică dimineaţa,
în cărţile albastre de imnuri, între citirea psalmilor şi predică.
Nu chem poliţia.
Dar va trebui să găsiţi un alt mod de a face trafic de droguri,
nu prin mine.
De ce?
Poftim? "De ce"?
Când predici şi te uiţi spre acele suflete,
nu e niciunul pierdut?
Sau le predici doar celor neprihăniţi?
Cunoşti pilda celor patru ogoare?
Da, o cunosc.
Locul tare şi rece,
locul stâncos, cel cu buruieni şi cel fertil.
Cum e al meu?
Am cea mai mare fermă din ţinut.
Angajez zeci de familii, am grijă de ei, le dau petreceri,
iar soţia mea e de-o bunătate nemaivăzută cu aceşti oameni.
Cum rămâne cu sufletele noastre? Pot fi salvate?
Sau poate că nu sunt pierdute.
Cred că ai avut o viaţă grea. Se vede. Înţeleg ce te chinuie.
Dumnezeu ţi-a transmis învăţăturile Lui, dar ştii să asculţi?
Vreau biserica mea, dle.
Ai biserica ta. Pe apă.
Darlene, rămâi să asculţi.
- Nu mai ascult nimic. - Rămâi aici.
Iisus a predicat despre cele patru ogoare
din apă către cei adunaţi pe plajă, nu-i aşa?
Iar ei făceau trafic de droguri în timp ce Iisus ţinea predicile?
Păi, ce crezi? Că erau toţi neprihăniţi?
Aşa de inocent eşti?
Adică naiv?
Ai o biserică. De ce-ai mai vrea alta?
Marty Byrde vrea să ne construiască o biserică.
- Asta vrea? - Da.
Fiindcă e credincios?
Fiindcă e un înger?
De ce ar vrea o biserică Martin Byrde?
Te-ai gândit vreodată?
Spală bani, fiule.
Vrea să construiască la infinit, ca să umfle costurile şi să spele bani
printr-o clădire care nu se va construi nicicând.
- Bani din droguri. - Nu cred asta.
Verifică-i registrele, fiule. Vezi cât de mult plăteşte cu bani gheaţă.
Nu ştiu dacă Marty e un om bun sau un om rău.
Cred că suntem toţi şi buni, şi răi.
Dar cred că ar trebui să te gândeşti la ce faci tu cel mai bine.
Şi anume, stai la proră
şi propovăduieşte-L pe Dumnezeu celor cărora poate le vei deschide sufletul.
Dacă mă întorc pe apă,
o să predic celor care au înfăptuit păcate grave
pe seama dumitale.
Trebuie s-o fac.
Nu mă aştept la altceva.
Terminalul 6? Unde dracu' e?
Cred că e acolo. Haide!
Mă duc s-o caut sus.
Charlotte!
Mamă!
Charlotte.
Să nu-mi mai faci una ca asta! Ai înţeles?
Iartă-mă.
Ce s-a întâmplat?
- Ce e? - Vreau viaţa noastră de dinainte.
Îmi pare nespus de rău.
Nu mai există, scumpo.
Trebuie să rămânem uniţi, înţelegi?
- Da. - Trebuie.
Bine.
Hai să mergem!
E vorba de siguranţă şi încredere.
Fiindcă încontinuu ni se vinde ceva, ni se face reclamă sau ni se promite ceva.
Uneori ne lăsăm păgubaşi
pentru că habar n-avem ce zice celălalt.
Duci maşina la mecanic
şi te rogi să-ţi spună adevărul.
- E o nebunie. - Şi dvs. ce-mi vindeţi?
Da. Direct la subiect. Îmi place.
Bine.
Eugenia, într-o lume perfectă,
o femeie aşa deşteaptă n-ar avea nevoie de mine
să vă ajut cu banii, dar nu e o lume perfectă.
Uitaţi ce le ofer eu clienţilor mei. Două lucruri. Primul.
Le ofer o investiţie sigură, dar agresivă,
în pas cu mersul economiei, da?
Fiindcă citesc rapoartele financiare.
Sunt sigur că nu le citiţi, v-ar plictisi de moarte.
Dar eu le citesc. Şi îmi plac.
Dumnezeu ştie de ce. Probabil că sunt genul de tocilar, nu?
Fiule, tatăl tău e un tocilar?
- Clar. - Vedeţi? Mă cunoaşte.
Al doilea lucru, mai important decât primul,
e chestiunea cu siguranţa şi încrederea.
V-a întrebat vreun consilier ce scopuri financiare aveţi?
Ăsta e primul lucru.
Primul lucru. Mereu, nu? S-ar putea să mă înşel,
dar scopul dvs. e să faceţi cât mai mulţi bani, nu?
Acesta e scopul, nu, Sam?
Da, eu aşa văd lucrurile.
Ceea ce fac eu e să vă investesc banii aşa cum îi investesc pe ai mei.
Sigur. Puteţi avea încredere. Dacă vă merge vouă bine, îmi merge şi mie.
În acest dosar
găsiţi o descriere detaliată a operaţiunilor mele.
În acest buzunar
e o situaţie a conturilor pe care le-am gestionat până acum.
Rentabilitatea investiţiilor.
Ce m-ar opri să duc hârtiile celui cu care lucrez de mult
şi să-i zic să facă ce face Marty?
Nimic nu vă poate opri s-o faceţi.
Nu vă implor să colaboraţi cu mine, deşi mi-ar face plăcere.
Totuşi, dacă preferaţi să colaboraţi cu el,
v-aş sfătui să faceţi asta.
După cum spuneam, cel mai important,
când e vorba de bani, e să vă simţiţi în siguranţă.
Gândiţi-vă. Eu am terminat.
Bine. Mi-a făcut plăcere, Eugenia. Sam, mulţumesc pentru întâlnire.
Apropo, frumos tabloul din spatele lui.
Fiule, plecăm? Vă mulţumesc mult.
- Staţi puţin. - Da.
- Hai s-o facem acum! - Ce anume?
- Hai s-o facem! - Da?
Hai, veniţi înapoi!
- Acum. - Bine.
Pot să-mi las telefonul?
- Sigur. - Mulţumesc.
Vrei să-mi spui de ce Marty Byrde mai e în viaţă?
Cineva mi-a bulit legăturile.
Ai zis că n-o să mai fie nimeni acolo.
În jumătatea de oră cât m-am dus după el,
a fost reconectat transformatorul.
Ce-ai păţit la faţă?
- M-am bătut cu o stripteuză. - Poftim? Vorbeşte mai tare!
M-am bătut cu o stripteuză. Purta inel.
Mă refeream la culoarea din obraji, de pe buze şi de pe pleoape.
Parcă ai fi o târfă.
Ştii de unde vine expresia "a-şi întinde gâtul"?
De la găini, în pula mea!
Când îşi simt capul pe butuc,
îşi întind gâtul şi mai mult.
Şi e mai uşor să le retezi gâtlejul.
Proaste, nu-i aşa?
Găini proaste!
Nu.
Tu eşti proastă.
Puteai să-i vii de hac lui Marty Byrde şi l-ai lăsat să scape.
- Ţi-am zis... - Să nu mai vii aici până nu e mort.
SITUAŢIE CONT - EUGENIA DERMODY SOLD CURENT
TRANSFER DE BANI TRANSFER DIN CONTUL MEU
SUMĂ
EXECUTĂ TRANSFER
SOLD RĂMAS
CONECTARE - MARTYB*****
SOLD DISPONIBIL
TRANSFER BANCAR DE LA EUGENIA DERMODY
SOLD ÎN AŞTEPTARE
Ce-o fi făcut tatăl ei ca să ajungă acolo?
E un transfer dintr-o închisoare de maximă securitate, aşa că...
Ceva grav.
Am tot văzut cum aş putea ajunge şi îi urăsc pe toţi.
Mi-e dor de cum eram înainte.
Mi-e dor de prietenii mei.
Vor fi mereu prietenii tăi, orice s-ar întâmpla.
N-ai de unde să ştii.
Din cauza voastră, nu le mai pot spune nimic.
Trebuie să mă prefac că cel mai groaznic lucru din viaţa mea
e super tare.
Mă uit la ce scriu ceilalţi pe Snapchat şi mi se pare că ratez totul.
Te înţeleg. Chiar te înţeleg.
Animalele imită comportamentul părinţilor, ştiai?
Dar eu n-o să sufăr în tăcere. Nu sunt ca tine.
- Nu e corect. - Prietenii tăi unde sunt?
Ce le spui?
Le spun ce cred că e adevărat.
E un concediu sabatic cu familia.
Revenirea la simplitate.
Şi tu urăşti locul ăsta.
E primul lucru pe care-l vezi când intri.
Asta e şi ideea!
N-ai auzit ce-a zis Marty Byrde?
L-a apreciat. E un bărbat deştept.
- Ai putea învăţa câte ceva de la el. - Eu ţi l-am prezentat.
Puştiul are afişe fosforescente în toată camera.
Şi acum îmi ţine lecţii de artă?
Bine.
Moşteneşte o afacere, şi acum se crede magnat.
Eşti angajata mea, mamă. Lucrezi pentru mine.
- Poftim? - Ai auzit ce-am spus.
Am auzit doar mormăielile cuiva
care lasă câinele să-i lingă untul de arahide de pe picioare.
Pot să te întreb ceva?
De ce trebuie să fii nonstop o scârbă cicălitoare?
Toată viaţa mea de căcat
am înghiţit mizeriile pe care le spui despre mine.
Te referi la chestia cu facultatea?
N-ai fi supravieţuit în alt stat.
Unde crezi că locuieşte Marty Byrde?
- Ce-mi pasă? - În vechea casă a lui Buddy Dieker,
cu Wendy Davis. Wendy Davis Byrde.
Da. Exact, mamă. Surpriză! Sunt căsătoriţi.
M-ai minţit.
Sună-l! Vreau contractele înapoi. O să le rup.
Le vrei înapoi? De ce nu-l suni tu?
Şi mai ştii ceva? Eşti concediată.
Unde te duci?
Să pun pancartele pe marginea drumului, unde le e locul.
Să vedem cât mai stă cu el când lui n-o să-i mai meargă afacerile.
DE VÂNZARE
Wendy Davis Byrde.
Nu e în stare să aibă un singur nume.
Vino în casă, mamă!
Hai să discutăm, nu vreau să ne mai certăm. Bine?
Crezi că ai fi avut o slujbă dacă nu eram eu?
Crezi că ai fi vândut vreo casă?
Ştii că nu mai punem pancartele pe stradă.
Le punem pe marginea lacului acum. Ştii bine.
- "Le punem"? - Bine, le pun.
Nu mai pun pancartele pe stradă.
"Nu mai punem pancartele pe stradă."
Nu ştii nici să gândeşti cu capul tău!
Gata. Cred că te porţi ca un copil, ştii?
- Eu? - Da.
Nu-ţi mai ascult tâmpeniile.
Vorbeşti serios? Pe bune?
Mamă, dă-te din drum!
Nu-ţi mai face griji! Te sun când se termină.
A venit.
Vin!
Salut.
Am o surpriză.
Eşti pregătit?
- Ce e? - L-am făcut eu.
Cu ajutorul celor de la Kinko's.
Pentru locul nostru.
L-am numit Viaţă de Muscă.
Îl schimb, dacă vrei, dar mi s-a părut un nume tare.
"Satisface dorinţele pescarului la lansetă
care nu se mulţumeşte decât cu ce e mai bun."
Mulinete Pflueger cu carcasă descoperită, cizme pescăreşti cu talpă groasă.
Năluci din alamă şi nichel.
Întoarce-l.
"Cofondatori, Robert Powell şi Russ Langmore."
Ar trebui să treci întâi numele tău.
Ordine alfabetică.
A fost ideea ta.
- Da. - Voiai să vorbim.
Poftim?
Tu m-ai chemat, nu ştii?
Voiam să te văd, atâta tot.
Preotul a făcut ce trebuia.
Uită-te la tipul ăsta.
Ash a zis că a stat multă vreme acolo.
Când a plecat Byrde, el l-a urmărit.
Cineva îl supraveghează pe Byrde, Jacob.
Nu vreau să aştept să-l ucidă altcineva.
Nevasta mea focoasă.
Nu ne merge nimic bine de când a venit el.
- Şi ne-a turnat preotului? - Dar preotul se va întoarce pe apă.
Ne-a schimbat viaţa, Jacob.
Graurii favorizează răspândirea bolilor infecţioase la om şi la animale,
ce duc la costuri de până la 800 de milioane de dolari pe an.
Sunt pe lista celor mai răi invadatori din lume.
- Tati? - Charlotte?
- Eşti bine? - Da.
Îmi pare rău că te-am speriat.
Eşti acasă. Doar asta contează.
- Eşti bine? - Da.
Pot să mă duc să înot? Vorbim după aceea.
Să înoţi? E frig afară.
Îmi pun costumul. N-o să-mi fie frig.
Bine, dar să nu treci de prima geamandură, da?
- Înoţi puţin. - Bine.
- Cum se simte? - E deprimată, singură şi agitată.
Am dat-o în bară rău de tot, Marty.
Are nevoie de ceva familiar, ca să aibă un punct de referinţă.
Dacă am convinge-o să intre în echipa de înot...
Nu, aici nu mai e vorba de integrare.
I-am distrus viaţa.
Tot ce credea că e sigur a fost o minciună.
- O să găsim ceva aici. - Ştiu ce e aici. Crede-mă.
E acelaşi rahat de care fugi.
Camionete, bere caldă şi aşteptări mici.
Oameni maturi cărora le pute gura a tărie
şi care se apropie mult să-ţi zică: "Vai, ce-ai crescut."
Propui ceva?
Trebuie să se întoarcă la Chicago.
- Nici pomeneală. - Şi Jonah.
- Nu trimitem copiii de lângă noi. - Au nevoie de-o viaţă decentă.
Au nevoie să stea cu noi. Las-o baltă.
Am vorbit cu antrenorul Daniels şi a zis că îi ţine locul
- ...la înot. Iar dl Oakes... - Ce?
...îl vrea pe Jonah la ştiinţă
- ...în şcoala generală. - Stai.
Ai vorbit cu ei fără să mă consulţi şi pe mine?
Încerc să fac ce e corect.
Lăsându-mă pe dinafară? Ce te-a apucat?
Ai zis că suntem asociaţi, nu?
- Da. - Ei bine,
uneori asociaţii nu-s de acord.
Mama lui Caitlin a acceptat să-i găzduiască.
Adică îi înveţi şmecheria ta?
Când se împute treaba, te cari?
Du-te-n pizda mă-tii!
Să-ţi zic ceva. Dacă pleacă vreunul din noi, suntem morţi.
- Aşa că renunţă. - Uită-te în jur!
Locul ăsta e moarte curată!
Jonah cară leşuri cu maţele pe-afară.
Vrea să împuşte păsări pe cer!
Lângă docul nostru a ajuns un cadavru,
iar la subsol avem un bătrân pe moarte în clipa asta.
Zi-mi ceva. Tu când o să te duci după ei?
La Chicago. Când?
- Nu e vorba de mine. - Pe dracu'!
E o altă trădare. De când o plănuieşti?
Spune-mi...
De când sunt aici, te-am susţinut încontinuu.
Am salvat familia asta de nenumărate ori.
Minunat. Wendy. e aici, lume!
- Suntem în siguranţă. - Mai taci,
înainte să spui ceva ce-o să regreţi.
Nu. Hai să spunem exact ce simţim. Hai să fim cinstiţi în clipa asta.
Poţi s-o faci? Sau eşti doar o târfă necinstită?
Să te aud!
Vrei să vorbim despre trădare? Pe bune?
Vrei să atingi subiectul ăsta? Bine.
Ai un clip pe computer cu mine.
Da.
Îmi confirmă cine eşti cu adevărat.
Te-ai uitat luni de zile la el.
Scrie că au fost 27 de vizualizări.
Crezi c-am vrut să-l văd măcar o dată, Wendy?
Dacă ştiai, de ce nu mi-ai zis nimic?
- Ce să-ţi zic? - Orice!
În loc să-ţi înăbuşi emoţiile
şi să păstrezi distanţa.
Nu schimba subiectul. Vorbeam despre tine.
- Vorbeam despre aia. - Ai pus un zid între noi!
- Vorbeam despre tine. - Bruce?
- Nu mi-ai zis... - Ai trăit în minciună
- ...nopţi la rând. - ...că te-a trădat.
În fiecare seară te întorceai la familia asta şi trăiai în minciună.
Cum poţi? Nu înţeleg.
Nu înţeleg cum puteai s-o faci. Explică-mi.
M-ai plesnit peste fund, Marty.
Da, pentru că am crezut că-ţi place.
Mănânci căcat
- ...şi ştii bine! - De ce?
- Cu lopata. - De ce aş minţi
că vreau să fac ceva ce credeam că-ţi place?
- Eşti soţia mea. Nu mai ştiam... - Termină!
...ce-ţi place, aşa că am ajuns să fac ce-ţi făcea iubitul.
- Termină! - Asta e de căcat!
Ştii de câte ori ai fi putut să-l refuzi?
Ai fi putut să-l refuzi când ţi-a oferit prima băutură.
Nu-i aşa?
Termină.
Sau când ţi-a cerut numărul.
Ai fi putut să-l refuzi în prima noapte la motel.
Sau prima oară când ţi-a băgat limba în gât!
Nu? Sau când te-a plesnit prima oară peste fund.
De ce să-l refuz, Marty? De ce?
Pentru cine mă păstram? Pentru relaţia intimă cu tine?
- Nu ştiu. - Pentru iubirea ta?
Te-ai îndepărtat
în clipa când ne-am hotărât să spălăm banii ăia nenorociţi.
- Poate că încercam să te protejez. - Nu voiam protecţie! Te voiam pe tine.
Te voiam pe tine, fraiere.
De ce vrei să rămân aici?
Din necesitate.
Nu din dorinţă.
De ce nu l-ai lăsat pe Del să mă omoare când a avut ocazia?
Da, de ce? Nu mai ai replici seci şi deştepte?
Gata cu adevărul? Bine.
Bine, Marty.
De ce dracu' nu-mi spui adevărul? Spune-mi adevărul.
Mi-ai frânt inima, Wendy.
Subtitrare: Retail