Oamenii zburau deasupra mulţimii, dându-se peste cap, ca...
în braţele unei persoane de cealaltă parte.
Te lăsa mască.
La circ aveau şi animale,
nişte bestii uriaşe numite elefanţi,
cu pielea tare ca betonul
şi nasuri lungi şi suple numite "trompe".
Şi dinţi de fiecare parte a feţei care ajungeau până la 3 metri.
Par nişte monştri.
Îmi plac elefanţii.
Erau inteligenţi.
Şi altruişti.
Ştiai că ajutau alte specii cu probleme?
- Acum, eu am probleme. - Ce?
Vreau să încerc să respir prin 15 metri de tuburi
fără să trebuiască să fac ceva care să împingă aerul,
dar cred că e imposibil.
Ţine asta.
Şi...
Cred că pot să-l repar.
Te pricepi la construit lucruri, nu?
Ce făceai în Silozul tău?
- Poţi să... Mulţumesc. - Scuze.
Eram inginer.
Existau maşini de respirat sub apă cândva, demult.
E o carte grozavă numită 20.000 de leghe sub mări.
Eroii au echipamente de respiraţie şi un submarin enorm, Nautilus,
ca să exploreze fundul oceanului.
Oceanul era o întindere vastă...
Ştiu, l-am văzut.
- Într-o carte. - Aveţi voie să citiţi cărţi în 18?
Nu.
Păcat.
Unde rămăsesem? O, da.
În carte, căpitanul submarinului se numea Nemo
- şi tu semeni cu el. - Te rog...
Scuze.
Hei.
- Hei. - Da?
Poţi folosi un armoniu. E un instrument muzical.
Nu, îmi trebuie ceva pe care să scriu.
O bucată de ardezie sau... Asta nu merge.
E o tablă în aceeaşi cameră.
- Hai. - Bine.
Să iau astea.
Când eram mic, credeam că sunt numele Fondatorilor.
Dar cred că sunt Mecanicii care au murit în rebeliuni.
Cred că rebeliunea pe care-o cunoaştem a fost doar ultima.
Înainte de asta, se întâmplau în fiecare generaţie.
- Şi nu vrei să declanşăm alta? - Dacă am declanşat vreuna.
Uite.
Uite ce-au scris lângă nume.
„Cauzată de lipsa de alimente din ferme”.
Apoi: „Daţi vina pe Mecanici”.
Vezi?
„Muncitorii s-au oprit”.
„Incendiu la Reciclare”.
Şi uită-te la asta. E greu de citit, dar...
„Oriunde a început rebeliunea,
îi acuză mereu pe Mecanici”.
De ce?
Pentru că putem opri Silozul.
Exact.
Nu vrei asta.
Oprire totală.
Dacă ne ajută şi n-avem de ales...
- L-au ucis pe Cooper. - Ştiu!
Şi au trimis-o pe Jules să cureţe.
Dar, Shirl, în afară de răzbunare, ce vrem?
Adevărul.
Atunci hai să-l cerem.
Sunt şef la Mecanică.
Pot cere o audienţă la primar.
Luăm un grup mic: tu, eu, Walker, poate McLain, şeful Aprovizionări.
Şi urcăm.
Fără haos, fără arme.
Fiecare pas al nostru va fi perceput ca o agresiune.
De asta o să-l anunţăm pe primar. Îi zicem despre ce vrem să vorbim.
Nu pe primar.
Judecătoarea.
Jules i-a spus lui Walker că Meadows e o marionetă.
Dar Silozul nu ştie asta.
Pentru toată lumea, judecătoarea Meadows e şefa.
Bine.
Bine?
O să-i trimit mesajul.
DUPĂ SAGA "SILOZUL" DE HUGH HOWEY
O bandă de la Mecanică vine s-o vadă pe judecătoare?
- Nu-i pot numi bandă. - Lasă-mă să-i opresc.
- Am 50 de agenţi la 110. - Nu, Rob.
Îi lăsăm să vorbească, ca să aplanăm lucrurile.
Trebuie să împiedicăm o rebeliune.
Cu fiecare etaj, sunt tot mai aproape de sas.
Dacă năvălesc pe scări?
Două dintre ele sunt nişte bătrâne. N-o să alerge spre sas.
Postează nişte agenţi deasupra Judecătoriei.
Mai am şi alte reţineri faţă de ea.
A acceptat să-l vadă pe Lukas Kyle.
Vrea o audiere despre sentinţă. Dacă nu-l condamnă?
Sunt de acord, dar ce vrei să fac?
Ai putea vorbi cu ea.
Ştiu că vorbiţi.
Mă urmăreşti?
O simplă constatare.
Data viitoare când vorbesc cu ea, o să-i transmit preocupările tale.
Ai acceptat să te întâlneşti cu cei de la Mecanică?
Sunt cetăţeni ca toţi alţii.
- Transmite un mesaj rău. - Nu, trimite un mesaj nou.
Ş audienţa lui Lukas Kyle?
E dreptul lui să o ceară.
Şi tu ai dreptul s-o refuzi.
De ce ţi-e atât de frică?
- E periculos. - M-ai făcut curioasă.
- Vorbesc serios. - Nu.
Dacă ai fi vorbit serios, mi-ai fi adus costumul.
- Îl ai? - Se fabrică!
Când îl ai, mai vorbim.
Ce sunt numerele astea?
- N-am idee. - O să am nevoie de spaţiu.
Şterge-le. Nu cred că-i pasă cuiva.
Ziua Fondatorilor.
S-a întâmplat cu o săptămână înainte de Ziua Fondatorilor.
- Ai Ziua Fondatorilor în Silozul tău? - Nu.
Aveţi sărbători?
Ziua Libertăţii.
Ce sărbătorea?
Libertatea, Solo.
O, da. Îmi pare rău.
Lapis...
Stătea lângă mine.
Era amuzantă.
Mereu scotea zgomote şi mă făcea să râd.
Mama ei...
Făcea conserve de piersici.
Spunea că numele ei era o nuanţă de bleu.
Dar cred că a spus-o fiindcă era culoarea ei preferată
şi îi plăcea mult ochii mei albaştri.
Solo?
Asta e o sală de clasă de nivel B?
ar fi avut 11 sau 12 ani când a început rebeliunea.
Cum stăteai lângă ea?
N-am spus că a fost a lui Lapis.
Ce-ai păţit la ochi? E din timpul rebeliunii?
Nu-mi place să vorbesc despre asta.
Am uitat.
Vezi asta?
Ai mai văzut aşa ceva? Pot să-ţi arăt?
Îţi dau mai mult ghimbir în caz că durează mai mult.
- Eşti îngrijorată. - Normal.
Un grup de la Mecanică e în drum spre noi.
Judecătoarea a fost de acord să vadă câteva persoane şi am încredere în ea.
Pot să-i cer unui adjunct să rămână.
Nu vreau un adjunct.
Te vreau pe tine.
Dacă ajut la menţinerea ordinii, n-avem de ce să ne temem.
O să trimit pe cineva şi mă întorc cât de repede pot.
Bine?
Le ai?
Câinii mei erau turbaţi.
Dar da...
Le am.
- Vrei să vezi? - Ştiu diferenţa dintre roşu şi verde.
Bine.
Oricine putea face asta.
Lasă-mă să vin cu tine.
Pentru Coop.
Am spus patru persoane, nu cinci.
Pot să rămân aici.
Să dorm în patul meu. Vă văd când reveniţi.
Cum vrei.
Meadows n-a fost mereu alcoolică.
Când eram la Judecătorie, se vorbea despre mintea ei.
Cea mai strălucită.
Apoi s-a întâmplat ceva, n-am ştiut niciodată ce.
Am avut o idee.
Poate mă hazardez,
dar în Pact sunt trei motive pentru demiterea unui judecător.
Comportament inadecvat, incapacitate de a acţiona,
sau punerea în pericol a Silozului.
Demitere?
- Ar tulbura apele. - Sau ar uni nivelurile superioare.
O să am nevoie de susţinerea nivelurilor şi departamentelor.
Nu ştiu dacă e timp să strângem semnături...
N-ai nevoie.
Doar ameninţarea unei demiteri o să-i trimită un mesaj lui Bernard.
El o poate scoate din joc.
Dacă o face, poate-ţi cere din nou sfatul.
Solo, ajunge.
- Opreşte-te. - Nu, trebuie să asculţi.
Caut o soluţie şi muzica ta mă irită.
- Cum crezi că reuşesc? - Nu-mi pasă!
Ba da!
Încerc să-ţi arăt ceva, vrei să vii aici, te rog?
O singură dată şi nu mai zic nimic, promit.
- Cântă. - Bine.
Nu mâinile. Uită-te la picioare.
Vezi? E un burduf în interior care împinge aer printr-o supapă.
Poate împinge aerul în tub.
Uite.
Trebuie s-o demontez.
- Ce? - Dar poţi s-o remontezi, nu?
Nu ştiu. Poate.
Cântă pentru ultima dată.
- Doar... - Măiculiţă.
Vedem.
Când agenţii au ajuns la Nichols, ai fugit.
- Aşa e? - Da, dar...
Iar acest „Da, dar... ”
Da, am avut relicva în mâini, dar nu era în posesia mea.
Dacă nu conteşti faptele cazului tău, dle Kyle,
de ce ceri o revizuire a sentinţei?
Să vedem. Motivul este...
"Nu e drept."
Am dreptate?
Din ce e făcut?
Metal.
De unde vine minereul?
- Din mine. - Sunt esenţiale supravieţuirii noastre.
Dar munca e grea şi periculoasă şi nimeni nu vrea s-o facă.
Aşa că trebuie s-o faci tu.
Tu şi alţii ca tine, care aţi încălcat Pactul.
Chiar dacă o să porţi o salopetă galbenă,
o să aduci un serviciu vital Silozului.
Pot să te întreb ceva?
Dacă trebuie.
De ce mi-ai acceptat audienţa?
Agenţi, afară.
De ce crezi?
- Să vezi dacă ştiu ce e pe hard disk. - Nu.
Voiam să ştiu despre luminile de pe cerul nopţii.
Ce sunt?
- Nu ştiu. - Spune-mi teoria ta.
Se mişcă.
De fapt, noi ne mişcăm.
Noi ne mişcăm?
Ce crezi că înseamnă asta?
Cred că trăim într-o sferă.
Una gigantică. Se roteşte, dând impresia că luminile se mişcă.
Dar n-o fac.
La fel e şi cu Soarele.
Nu el se mişcă, ci noi.
Ne rotim şi de-asta avem ziua şi noaptea.
Luminile de pe cer se numesc stele.
Sunt sfere imense de gaz.
Şi strălucesc graţie unei energii numită radiaţie.
Nişte sfere de foc perpetue.
Ai dreptate.
Lumea efectuează o rotaţie şi o revoluţie în jurul soarelui.
Şi Soarele e doar una din miliarde de stele.
De unde ştii asta?
Asta înseamnă că sunt alte lumi...
Agenţi!
Lukas Kyle, datorită sincerităţii tale
şi disponibilităţii de a accepta responsabilitatea,
îţi reduc pedeapsa la cinci ani în mine.
Fondatorii să aibă milă de tine. Luaţi-l.
Demiteţi-o pe Meadows!
- Ar trebui să fie mai bine. - Mulţumesc.
Eşti bine?
De ce?
De 25 de ani n-ai ieşit din văgăuna ta.
Acum eşti afară tot timpul.
Da.
Când am urcat scările să iau banda pentru Juliette,
mi-a fost o frică de moarte.
Apoi te-am văzut pe tine.
Şi am început să mă gândesc la toţi anii pe care i-am pierdut.
Amândouă.
Şi nu-mi aminteam de ce.
Cel puţin niciun motiv concret.
Dacă Meadows acceptă să trimită oameni să exploreze şi să revină...
Da?
Te-ai oferi voluntară?
Fără să ezit.
- Tu? - Da.
Ce-ai vrea să vezi?
Orizontul.
Şi pe Juliette.
Faptul că nu ştiu...
mă macină.
Nu credeam că-ţi place de ea.
Mă scotea din sărite,
dar ştiam că pot conta oricând pe ea.
Avem companie.
N-are cum!
Mă ocup eu.
Dnă adjunct, e totul în regulă?
Mergeţi la judecătorie?
Avem dreptul, ca toată lumea.
Nu vrem să vă oprim, doar să ne asigurăm
- că ajungeţi cu bine. - De ce?
Ordinul şerifului.
De ce crede că avem nevoie...
Jos aveţi mulţi prieteni, dar Sus...
O să vă umpleţi de rahat.
La propriu.
Vă lăsăm înainte de Judecătorie.
Altfel, vor crede că ţinem cu voi.
Plecaţi chiar când se-mpute treaba?
Sunt un civil, aşa că da.
Să mergem, atunci.
Cocktailul Molotov a căzut aici.
Ne-am împrăştiat. Focul n-a ajuns înăuntru.
Unde era trăgătorul?
Acolo.
- Agent pensionat. - Reggie Smalls.
A spus c-a făcut ce l-au învăţat.
- Şi tipul cu bomba? - Acolo.
Un puşti local, Cooper, a încercat să-l oprească.
- L-a recunoscut cineva? - Nu.
Aş vrea să-l văd.
Nu se poate. A fost dus dimineaţă la Judecătorie.
- Au spus de ce? - Nu.
Când am întrebat, s-au uitat cu privirea aia tipică a lor.
Am lucrat acolo.
- Îmi pare rău... - O cunosc bine.
Mai ai cadavrul lui Cooper?
Bine.
Poţi începe. Cred că funcţionează.
Solo?
Pompează cu forţă.
Nu e bine, opreşte-te.
Cred că dacă aş...
- Poate... - Trebuie să mă întorc în seif.
- Ce? De ce? - Cred că l-am lăsat descuiat.
Nu e nimeni aici. Care-i problema?
Trebuie să merg să verific.
Nu, e în regulă. Te-am văzut, l-ai încuiat.
- Nu cred. - Ba da.
Ai închis uşa şi s-a încuiat.
- O spui aşa! - Stai, ce faci?
Ai încuiat seiful.
Bine?
Da, l-am încuiat.
PANCARTE PENTRU DEMITERE NIVELUL 15 13:41
E mâna ta?
Desigur că nu.
Trebuie să cred că mişcarea de demitere a apărut spontan?
Oamenilor le e frică.
Şi frica lor creşte cu fiecare pas al celor de la Mecanică spre sas.
Ar fi trebuit să le citeşti scrisoarea.
Vor doar costume mai bune
şi să trimită câţiva oameni să exploreze şi să revină.
Vor doar să exploreze.
Tot ce-ai spus e interzis de Pact!
N-aveam de gând să accept.
Voiam să formez o comisie să analizăm ideea.
- Să-i îngropi în birocraţie. - Da.
Îmi...
Îmi pare rău pentru faza cu demiterea.
Nu-mi pasă.
O să fiu plecată înainte să se întâmple.
Vrei să vii pe la mine?
La cină, diseară.
- De ce? - Trebuie să vorbim despre ce urmează.
Eu urmează să ies.
Îţi dau costumul.
Poţi să-l încerci.
Pe la 19:00?
- Gripul ajunge pe la 21:00. - Bine.
Am vorbit cu Lukas Kyle.
Ai dreptate, e periculos.
Atunci de ce i-ai redus sentinţa la jumătate?
Să dăm impresia de dreptate.
Crezi că cineva ca el o să reziste mai mult de un an în mine?
Ne vedem diseară.
Dacă nu mă aruncă lumea pe scări.
- Mai încerci? - Da.
Cred c-o să meargă.
Bine.
Te simţi bine?
Da.
Sunt bine. Trebuie doar să traverzez culoarul.
Am făcut lucruri şi mai grele.
Bine, când sunt sub apă, să...
- Pompez, ştiu. - Da. Bine.
Corpul nu mai e acolo.
A fost dus la Judecătorie.
Nu vrem să-l vedem pe ticălosul cu bomba, ci pe Coop.
Asta-ţi spun. L-au luat pe Coop.
Ce? De ce?
Au spus că vor un cadavru şi singurul găsit era Coop.
- L-au luat. - Nu.
Am încercat să le explic, dar erau de la Judecătorie.
- Erau două cadavre aici ieri. - Nu şi dimineaţă.
Ce s-a întâmplat?
- Nu ştiu. - Nu ştii?
- Ai încuiat uşa? - Da, am încuiat-o.
- Mă crezi idioată? - Nu ştiu, Juno.
- Erau două cadavre ieri... - Descrie-l pe cel lipsă.
Un tip de vreo 40 de ani.
Statură medie.
Barbă mare, păr lung.
- Da. - O să fie bine, căpitane Nemo.
- Bună. - Bună.
- Satie? - Ţin minte că-ţi plăcea.
La naiba.
Bine. Bine, da.
Hei!
Seiful!
Haide.
Hei.
Trebuie să mă întorc în seif.
- E în regulă. - Nu.
- Stai. - Acum!
- Trebuie să mă întorc în seif. - Stai.
E treaba mea, sunt responsabil.
Bine. Fir-ar...
- E încuiat. - Da?
- Da. - Te simţi mai bine?
- Da. - Bine.
Mă întorc înăuntru.
Ce?
- Eşti bine? - Da.
Ce s-a întâmplat?
Poate ai greşit codul.
Ce-ai făcut?
- N-am făcut nimic. - Ai umblat la el.
- Vrei să mă ţii afară. - Am fost cu tine tot timpul!
Mai am o încercare şi sunt blocat.
Calmează-te...
N-ar fi trebuit să plec. Eram în siguranţă acolo.
- Ar trebui să-l notezi. - Taci!
Bine.
Vezi? N-am făcut nimic.
- Rămâi acolo. - Solo.
M-am antrenat pentru cursa aia. 30 de minute pe zi.
Şi două ore pe zi, tot ai fi pierdut.
Eşti un idiot.
Oricât de agreabilă a fost cina,
vreau să-mi probez costumul.
Ai spus c-o să fie gata.
Ştiu că n-a fost vinul.
Nu eram sigur c-o să-l bei.
Au fost ciupercile.
- Cât mai am? - Minute.
- De ce? - Trebuie să respect Ordinul.
Şi crezi că prin moartea mea îl respecţi?
Va uni Silozul.
Mary, îmi pare rău.
Unde e hardul lui Juliette Nichols?
L-am distrus.
De ce? Ce era pe el?
Dacă trebuie să ştiu ceva...
Chiar dac-ai fi ştiut, nu puteai face nimic.
Tot ce pot spune e că
avea ceva de-a face cu Salvador Quinn,
directorul IT de acum 140 de ani.
- Din timpul rebeliunii? - Da.
A scris o scrisoare. Parţial codată.
- Ce spunea? - Nu pot să-ţi zic.
- Dar ai descifrat-o, nu? - Opreşte-te.
- Nu pot. - Trebuie.
Acum 25 de ani,
când ţi-am explicat de ce a trebuit să renunţ să-ţi fiu umbră, am zis...
Că nu vrei să fii legată de mine pentru tot restul vieţii tale.
Era o minciună.
Mi-ar fi plăcut să rămân alături de tine,
dar ştiam că nu vei putea să mi te dăruieşti complet.
De ce ai minţit?
N-am putut să-ţi spun adevărul.
Ai dispărut patru zile.
La întoarcere, ai demisionat.
Unde ai fost?
Te rog, pot să merg la cantină? Să văd exteriorul ultima oară.
Nu.
Dar am ceva.
Ai folosit vreodată asta când ai studiat Moştenirea?
Nu.
Îţi permite să vezi lucruri.
Ce văd în căşti cei care sunt trimişi să cureţe.
Dar asta e realitatea.
Ai citit vreodată despre Costa Rica?
Astea sunt din Costa Rica.
Rezervaţia biologică Monteverde Cloud Forest, 2018.
Ridică puţin capul, spre stânga.
Îl vezi pe micuţul ăla tolănit pe liană?
E un capucin cu faţă albă.
Priveşte.
O să sară de pe liană în copacul din dreapta ta.
- Acum, priveşte în jos şi la dreapta. - Da.
E o broască de copac cu ochi roşii.
- O vezi? - Da.
Culorile stridente sunt un mecanism de apărare.
Verdele e camuflaj.
O ajută să se ascundă ca să evite prădătorii.
Repede, uită-te-n sus.
În vârful copacilor. Uite.
E un stol de păsări Quetzal.
Se vede că sunt masculi după penele lor gemene.
E minunat.
Superb.
Ce-au făcut, Bernard?
Cum au pierdut lumea asta?
Credeam c-am trecut peste asta, Solo.
Ştii, când m-au trimis să curăţ...
Eram epuizată.
O parte din mine era...
Sună foarte ciudat, dar...
am fost uşurată că s-a terminat în sfârşit.
Înţelegi?
Şi când am ieşit afară,
m-am simţit...
M-am simţit foarte singură, şi...
Mi-a fost frică.
Eram moartă de frică.
La fiecare pas,
îmi ziceam: „Asta e.
Aici...
Aici mă prăbuşesc. E locul meu.
Aici mor. ”
Dar n-am făcut-o. Am mers mai departe.
Nu ştiam ce altceva să fac.
Ştiu cum e să-ţi fie frică, Solo.
Nu eşti...
Nu eşti singurul.
Solo?
Căpitanul Nemo vrea să afle mai multe despre locul ăla.
Cum îi zici? Circul.
Vrei să-mi spui mai multe?
Poţi să-mi spui despre...
Chestiile cu nasul lung.
Nu-mi amintesc cum se numeau.
Hei.
Se numesc elefanţi.
Da.
Aveau şi pisici, dar nu erau ca ale noastre.
Erau enorme.
Adulte, cântăreau 200 de kile.
Se numeau lei.
Îi antrenau să sară prin cercuri de foc.
- Serios? - Da.
Fă exact ce-ţi spun.
Ne întâlnim acolo.
Molly, când o căutaţi pe Nichols, aţi arestat doi oameni.
Da, Danny nu mai ştiu cum...
Bly. Şi Kennedy. Patrick Kennedy.
Ce s-a întâmplat cu ei?
Au fost luaţi cu forţa, legaţi la gură, cu cagule pe faţă.
Kennedy avea barbă mare şi părul lung?
Da. De ce?
Lucrăm la ceva. Ai grijă de tine.
Bărbosul a fost declarat mort?
Nu, nu oficial. Dar nu se mişca când l-au luat.
- Unde a fost împuşcat? - Aici.
Nu, stai. Aici.
Judecătoarea Meadows ne aşteaptă!
Suntem aici cu treburi oficiale!
- Lăsaţi-ne să trecem. - Îmi fac treaba. Înapoi!
Sălbaticii ăştia vor să omoare Silozul.
În ce tabără eşti?
Îmi pare rău, Judecătoria e închisă azi.
- Nu plecăm până n-o vedem pe judecătoare. - Plecaţi.
Fie jur-împrejur, fie peste balustradă.
Minge roşie!
Cinci, patru, trei, doi, unu.
Curentul revine când o vedem pe judecătoare.
La o parte.
- Dle primar. - Dle Knox.
Văd că ai oprit curentul.
Când o vedem pe judecătoarea Meadows, îi dăm drumul.
Nu se simte bine,
dar cred că vă pot duce la ea dacă daţi drumul la curent.
Doar voi doi.
Ce naiba?
Ne-au întins o capcană.
Nu.
Ascultă-mă. Knox, trebuie să plecăm. Acum.
Nu vă reţin.
Eşti sigur de asta?
Agenţii aşteaptă afară.
Cetăţenii Silozului trebuie să se ocupe singuri de asta.
- Nu putem fugi. - Trebuie.
Sunt 50 de agenţi şi 100 de oameni furioşi acolo.
Mergem până la Walker şi McLain.
- Atunci fugim! - Exact!
Trebuie să plecăm.
Repede, nu păreţi speriaţi.
Nu eram, până când ai spus-o.
Bine.
Nu mă aşteptam la presiunea de demitere a judecătoarei Meadows.
Mi-a forţat mâna.
N-am avut de ales.
Cred că va ieşi ceva bun din asta.
Totuşi...
Ştiu că tu ai orchestrat totul, Rob.
Nu-i lăsa să aibă un avans prea mare.
N-ai vrea să-i pierzi.
Linişte!
Îi cunosc pe unii dintre voi.
Mulţi dintre voi
nu voiau ca judecătoarea Meadows să se întâlnească cu cei de Jos.
S-a întâlnit cu ei doar pentru că, şi citez:
"fiecare cetăţean al Silozului merită să fie ascultat."
Se pare c-a făcut o eroare de judecată.
Sălbaticii de la Mecanică au ucis-o!
Voiau să deschidă sasul.
Judecătoarea a refuzat.
Şi-a dat viaţa pentru Siloz!
Pentru voi!
Pentru mine!
E datoria fiecărui cetăţean
să-i găsească pe acei criminali şi să-i aducă în faţa justiţiei!
Justiţie!
Traducerea şi adaptarea: jarvis