Din episoadele anterioare...
Nu pot să cred că Derek a murit.
Nu ne amestecăm.
Vor să-mi ucidă prietenii. Cum să nu mă amestec ?!
Tatăl tău te-a încuiat în camera frigorifică, drept pedeapsă.
Nu ştiu cum am găsit cadavrul.
- Deci ai apărut acolo. - Da.
- Am văzut ceva mai rău de atât. - Unde ?
Atenţie ! Întrecerea a fost amânată pentru mâine.
Acesta e motelul cu cele mai multe locuri libere
pentru nişte degeneraţi ca voi.
O să staţi câte doi. Alegeţi cu grijă !
Şi nu accept perversiuni sexuale. Aţi înţeles ?
Ţineţi-vă mâinile murdare la purtător !
- Lydia ! - Nu-mi place locul ăsta.
Nici proprietarilor nu le place.
E doar pentru o noapte.
Într-o noapte se pot întâmpla multe.
- Am patru. - Patru suspecţi ?!
Iniţial erau zece. Bine, nouă. L-am trecut pe Derek de două ori.
- Cine e primul ? Harris ? - A dispărut. Nu înseamnă că e mort.
Dacă nu e mort,
profesorul de chimie comite sacrificii umane secrete.
În mintea mea suna mai plauzibil.
Dacă e altcineva de la şcoală ? Şi Matt ucidea oameni, şi n-am ştiut.
Poftim ?!
Eu am spus asta din prima zi !
Da, dar n-am crezut că Matt era criminalul.
Eu am crezut. Am luat-o în serios.
- Dar nu m-a ascultat nimeni. - Care sunt ceilalţi trei suspecţi ?
Sora lui Derek, Cora. Nu ştie nimeni nimic despre ea, şi e sora lui.
- Următorul e şeful tău. - Şeful meu ?!
Atitudinea lui de Obi-Wan mă sperie.
- Tot n-ai văzut "Războiul stelelor" ? - Dacă ne întoarcem vii, jur că-l văd !
- Mă înnebuneşte. - Cine e ultimul suspect ?
Lydia.
Era sub controlul absolut al lui Peter, şi habar n-avea, aşa că...
E o idee proastă, trebuie să te duc la spital.
- Nu... - Derek, nu mai...
Nu mai pot să te ţin. Te scap !
Asta voiam şi eu !
Aşteaptă ! Am o metodă sigură pentru aşa ceva.
Ai adus prosoape, Lydia ?
Lydia...
- Ce faci ? - Te căutam.
M-ai găsit. La duş. Oarecum goală, dacă n-ai observat.
Te-am mai văzut goală.
Bine...Nu uita că nu mai suntem împreună.
Dar suntem încă prieteni. Am putea fi prieteni şi mai apropiaţi.
Am putea chiar să ne împăcăm.
Scott ! Ce faci ?
- Eşti bine ? - Da, voiam...
Scuze, nu-mi amintesc.
Scuze...Pe pliant scrie că avem o cameră de nefumători,
dar toate prosoapele miros a nicotină.
Îmi pare rău, scumpo.
Ce e numărul acela ?
E ceva specific motelului. Soţul meu insistă să-l păstrăm.
- Adică ? - E puţin morbid. Sigur vrei să ştii ?
Spuneţi-mi !
N-o să fim niciodată pe primele locuri în preferinţele clienţilor.
Evident.
Dar suntem pe primul loc în California într-o privinţă cam neplăcută.
De când am deschis, avem cele mai multe cazuri de sinucidere.
- 198. - Şi nu s-a terminat.
Vrei să vin să te iau ? Nu mă deranjează.
Nu, e în ordine, suntem la motel.
- A plătit şcoala ? - Da. Nu e grozav, dar o noapte...
- Cum se numeşte ? - "Glen Capri".
Îl ştii ?
Îmi sună cunoscut.
Ascultă, scumpo, urc în maşină şi vin să vă iau.
Nu, tată. Serios, e în ordine.
Dacă simţi că nu-mi poţi spune ceva... Să ştii că putem vorbi.
Nu trebuie să ţinem nimic ascuns unul faţă de celălalt.
Ştiu.
Doamne !
Cât de grav este ?
Sincer, aş spune "Doamne", văzând ce corp grozav ai,
dacă nu ţi-ar curge sânge negru.
Doamne, nu mori, nu ?
Te rog, să nu mori !
Nu aşa mi-am imaginat prima noastră întâlnire.
- 198 ? - Da. În 40 de ani.
Asta înseamnă în medie 4,95 pe an, ceea ce e relativ...normal.
Dar cine ţine socoteala afişând un număr pe perete ?
- Toate sunt sinucideri ? - Da.
Prin spânzurare, tăierea gâtului, înghiţit pastile şi împuşcat în gură.
Nu ştiu cum eşti tu, dar eu...
Pe care îl vrei ?
- Ai auzit asta ? - Ce anume ?
Nu ştiu. Cel mic, cred.
E mai bine aşa, ricoşează mai puţin.
Încep pregătirile.
Stai...Când...Numeri tu ?
Da, număr până la trei.
- Deci după trei sau la trei ? - Spune tu.
Unu, doi, şi apăsăm pe trăgaci !
- Te iubesc. - Şi eu te iubesc.
Unu, doi...
- Ce ai, Lydia ? - N-ai auzit ?
Ce anume ?
Cei doi din camera de alături... S-au împuşcat reciproc.
E cineva ?
Ce faci ?!
E cineva ?
Aici trebuie să fi fost.
Erau un băiat şi o fată.
Păreau tineri. Erau aici.
Te cred. După câte ni s-au întâmplat, te cred.
Nu...
Nu mă părăsi !
- Nu trebuia să mă părăseşti. - Alicia !
De ce m-ai părăsit ?
E ceva în neregulă cu locul ăsta. Trebuie să plecăm.
Au fost sinucideri, nu crime. Şi nu e un loc bântuit, nu ?
Poate că este. Sigur îndrăgostiţii s-au sinucis chiar alături.
Poate de-asta renovează. Să le cureţe creierii de pe pereţi.
Poate ar trebui să aflăm.
Boyd !
Dă-mi cleştele de 15 !
Ce naiba... Ăsta e de 21 , cretinule !
Ştii care e diferenţa dintre 21 şi 15, cretinule ?
Un şurub stricat !
Îmi pare rău, n-am ştiut...
- Ce vrei să fac ? - Vreau să taci !
Taci !
Ce să fac ? Nu mai pot să repar acum !
Nu mai pot să repar...
Nici măcar nu se închide !
- Ia lanţurile ! - Ce ?
Ia lanţurile şi intră !
Nu auzi ce zic, fiule ?
Intră în camera frigorifică !
Nimeni...
N-ai spus că scrie "198" ?
Scria "198". Jur !
Ce înseamnă ? Că au mai fost trei sinucideri ?
Sau că vor mai fi trei.
Da, mamă.
Mamă !
- Scott... - Ce e, mamă ?
Îmi pare rău, a intrat în casă. Am încercat să-l opresc.
- Pe cine ? Unde eşti ? - Uită-te afară !
Mă auzi, Scott ?
- Ce vrei ? - Nu e evident ?
- Acum eşti un alfa. - Ba nu. Poate că Derek trăieşte.
A murit.
Ştii că a murit, aşa că vin după tine.
Şi după toţi cei dragi ţie. Vin după voi toţi !
Eşti bine, Scott ?
Trebuie să vorbim. Acum.
- Scuze... - Sunt doar cărţi.
Ţi-ai adus manualele ? Să te las să te întorci la ele ?
Nici vorbă !
- Ce sunt astea ? - Am două.
Am fost operat. M-am născut cu cartilajele strâmbe.
Mi s-a pus o tijă când aveam 14 ani.
Am purtat-o doi ani, să-mi susţină sternul.
Ca să nu mi se zdrobească inima şi plămânii.
Şi dacă ar exista o cale să le faci să dispară ?
Nu aş vrea. Mă fac să mă simt ca un supravieţuitor.
Sper că asta eşti.
Ce e ? Ce s-a întâmplat ?
Nimic. Aşteaptă o clipă...
- E în ordine, Ethan ? - Vin imediat.
Ultima dată, Scott s-a purtat aşa când era lună plină.
Ştiu, şi cu mine s-a purtat cam ciudat. Dar Boyd s-a purtat ciudat de tot.
- A spart geamul automatului. - Vedeţi ? E din cauza motelului.
Fie plecăm de aici imediat, fie învăţăm să exorcizăm
înainte ca vârcolacii să înnebunească şi să ne ucidă pe toţi.
Stai puţin... Dacă nu e doar motelul de vină ?
Jos, numărul a crescut cu trei.
- Trei sacrificii ? - Dacă acum sunt trei vârcolaci ?
Scott, Isaac şi Boyd...
- Poate că trebuia să ajungem aici. - Exact ! Deci cum plecăm ?
Dă-mi să văd asta !
Ce e asta ?
"Un tânăr de 28 de ani s-a spânzurat la motelul Glen Capri."
Uitaţi-vă la astea ! Menţionează camera 217.
Probabil că sunt sinuciderile comise aici.
- Dacă fiecare cameră are o Biblie... - Poate sunt articole de ziar în toate.
Grozav ! În general, ţi se pune o bomboană sub pernă.
Aici găseşti însemnări despre toate sinuciderile cumplite.
Dacă alături e un articol despre cuplul acela ?
- Nu era încuiată înainte. - Să lăsăm asta !
Trebuie să-i luăm de aici pe Scott, pe Isaac şi pe Boyd !
- Nu aud numai eu asta, nu ? - Parcă a pornit cineva ferăstrăul.
Ferăstrăul ?
Nu, Ethan !
Ce s-a întâmplat ?
Ethan !
Sigur vrei să faci asta ?
Trebuie să-i găsesc pe ceilalţi.
- Mă cred mort. - Poate e un lucru bun.
Ştii câte personaje literare se folosesc de presupusa lor moarte ?
Ai citit "Mizerabilii" ?
"Poveste despre două oraşe" ?
"Romeo şi Julieta" ?
Trebuie să ştie.
Ai idee cât de rău arăţi ? Eşti ca o uriaşă rană deschisă.
Şi nu sunt absolut convinsă că nu ai murit.
N-ai auzit ce-am spus ? Nu ştiu cum am ajuns acolo sau ce făceam.
Ai putea fi mai cooperant, ţi-am salvat viaţa.
Probabil că nu trebuia.
- Şi acum ? - Eu îl caut pe Scott.
Voi luaţi-i pe Isaac şi pe Boyd. Cel mai bine e să-i ducem de aici.
Ce e ? De ce mă priveşti aşa ?
- Nu, doar... - Stiles...
N-am vrut să spun nimic, dar am mai trecut prin aşa ceva.
- Prin ceva foarte asemănător. - Ce vrei să spui ?
- Când ? - La petrecerea de ziua ta.
Când i-ai otrăvit pe toţi cu arnică.
- Când ai văzut-o ultima dată ? - Nu ştiu...Nu-mi amintesc.
Uneori, ajută să retrăieşti exact momentele acelea.
Imaginează-ţi că o vezi pe Alicia pe patinoar.
În jur sunt mulţi alţi oameni... Şi apoi ?
Apoi, a dispărut pur şi simplu.
V-am spus, mă uitam la ea. N-am mai vrut să patinez.
- Eram obosit. Şi mă uitam la ea, jur ! - E în ordine, Vernon.
Încercăm doar să stabilim ce s-a întâmplat.
A murit ? E vina mea ?
A murit ?
E vina mea ?
N-ai niciun fel de bandaje, nicăieri, m-am uitat.
De obicei, nu am nevoie de ele.
Şi cum te însănătoşim ?
În timp.
- N-ar trebui să fii aici. - De ce ?
Fiindcă nu mă cunoşti. Şi nu ştii nimic despre mine.
- Poate am o presimţire. - N-ar trebui să fie una bună.
Toată lumea din jurul meu...
...ajunge să sufere.
- Am mai suferit. - Nu aşa.
Scott !
Eşti aici ?
Îmi pare rău, n-am vrut să spun că încerci să omori oameni.
Ci doar că, poate, într-un fel, îi faci să se sinucidă.
Spun asta cu voce tare şi sună groaznic, aşa că tac...
Stiles !
- Auzi asta ? - Ce ?
Opreşte-te, te rog !
Ce vrei ? Nu ştiu ce vrei !
Ce vrei ? De ce ai venit aici ?
Plânge un copil. Îl aud.
Şi aud apa curgând.
E timpul să dormi.
Doamne...
O să dormi.
Îneacă bebeluşul !
Se îneacă cineva !
A blocat scurgerea cu ceva ! Nu ajung la ea !
- Ce facem ? - Ajută-mă !
E mort ? Cât poate sta un vârcolac sub apă ?
Crezi că ştiu ?
Stai puţin...Radiatorul !
Ethan şi-a revenit când a atins radiatorul.
- Căldură, foc, asta îi ajută. - El e în apă !
Sunt conştient.
Aşteaptă...În autobuz au facle de urgenţă, pentru semnalizare.
Au oxidanţi proprii. Pot să ardă sub apă.
- Serios ? - Da, grăbeşte-te !
- Le-am luat ! Ce fac ? - Partea de sus e ca la un chibrit.
- Stiles... - Încerc.
Isaac...Am ceva pentru tine.
- Scott nu e nicăieri. - I se întâmplă şi lui, nu ?
- Probabil. Mai era o faclă în autobuz. - Mă duc s-o iau.
Scott...
Nu e nicio speranţă.
Ce vrei să spui ? Întotdeauna există o speranţă.
Nu pentru mine.
Nu pentru Derek.
Nu eşti tu de vină. Ştii bine asta.
De câte ori încerc să lupt e tot mai rău. Şi sunt loviţi oameni.
- Şi sunt ucişi. - Ascultă-mă, Scott !
Nu vorbeşti tu. E cineva în mintea ta, care îţi spune să faci asta.
Şi dacă nu este ? Dacă sunt doar eu ?
Dacă gestul ăsta e tot ce pot să fac pentru ceilalţi ?
Totul a început în noaptea aceea, când am fost muşcat.
Ţii minte cum era înainte ?
Noi doi eram...
Nimeni...
Nu eram populari.
Nu eram buni la sport.
Nu eram importanţi.
Eram...nimeni.
Poate ar trebui să fiu iar un nimeni.
Nimeni.
Ascultă-mă, Scott !
Nu eşti un nimeni. Eşti cineva.
Eşti prietenul meu cel mai bun ! Şi am nevoie de tine !
Eşti fratele meu.
Dacă faci asta... Va trebui să mă iei cu tine.
Nu !
Nu vreau să ştiu. Chiar nu vreau.
În caz că aţi ratat anunţul, concursul s-a suspendat.
Aşa că plecăm acasă.
Faceţi-vă bagajele !
Nu ştiu ce s-a întâmplat aseară, dar sunt sigur că mi-ai salvat viaţa.
Eu ţi-am salvat-o, de fapt. Nu că ar conta.
- E un detaliu. - Aşa că îţi spun ceva...
Suntem destul de siguri că Derek trăieşte.
Dar l-a ucis pe unul dintre ai noştri.
Asta înseamnă că are doar două soluţii.
- Ori intră în haita noastră... - Şi îi ucide pe cei din haita lui...
Ori Kali îl vânează şi îl ucidem. Asta e legea.
Legile voastre sunt barbare.
- Ethan, voiam să... - Îmi daţi puţin fluierul ?
Îl vreau înapoi.
Arnică.
De câte ori sufla în el...
- Scott, Isaac, Boyd... - Şi Ethan...
- Am inhalat-o cu toţii. - Şi v-aţi intoxicat.
Aşa a intrat darach-ul în minţile lor. Aşa a făcut-o.
Stilinski !
De două ori într-o lună !
Ar trebui să mă simt flatat ?
În 1977, unchiul meu, Alexander Argent,
a stat o noapte la motelul Glen Capri.
În camera 217, s-a împuşcat în cap cu un pistol.
La autopsie s-a constatat că avea o muşcătură ciudată pe corp.
Dacă ştii deja toate astea, ce vrei de la mine ?
Vreau să ştiu care alfa l-a muşcat. Vreau numele lui.
Deucalion.
Subtitrare: Retail