Sunt Uhtred, fiul lui Uhtred.
Precum prietena mea din copilărie, Brida,
sunt născut saxon, dar am crescut în chip de danez.
Ea îşi duce traiul printre vikingi, dar eu am ales alt destin.
Îţi închin sabia mea.
Apăr regatul lui Alfred, sprijinind Englitera visată de el.
S-a dus vestea cum că i-aş căsăpi pe danezi
şi, cu tovarăşii mei credincioşi, am răpus nenumăraţi războinici.
Alfred e cu un picior în groapă şi toţi îi râvnesc rangul şi puterea.
- Alfred nu va trăi veşnic. - Boleşte întruna, dar nu mai crapă odată!
Ne tragem din regi. Merităm mai mult.
Am răpit-o pe clarvăzătoarea Skade de la stăpânul ei, Sigurd.
Cum Sigurd a fost înfrânt în luptă, acum este a mea.
Păr Roş, nu te lăsa!
Preaiubita mea Gisela a murit la naştere. M-a lăsat cu un prunc ce-l dispreţuiesc.
Ţi-a zămislit un fiu.
Din clipa aceasta, Uhtred de Bebbanburg e blestemat.
De la muierea asta mi se trag toate nenorocirile.
Destinul guvernează totul!
DUPĂ ROMANELE SCRISE DE BERNARD CORNWELL
WINCHESTER REGATUL WESSEX
Ai isprăvit, domnia ta?
Mai stai oleacă.
Uhtred! Schimbăm o vorbă, rogu-te?
Doamne, iartă-ne că tulburăm liniştea cimitirului.
- Iubirea ne îndeamnă. Amin. - Amin.
Domnia ta...
Ce frumos!
Se desprinde din ţărână şi pluteşte către ceruri.
Am făcut o faptă bună. Dumnezeu ştie.
Zeii ştiu.
Frate Godwin.
- Bineţe, frate Godwin. - Bineţe, domnia ta.
Voiesc să-ţi vorbesc.
Muieruşca de colo...
- Ce-i cu ea? - E dornică să-ţi facă frecţii.
- Cum vine asta? - Frecţii la mădular. Ades.
Te ascult, domnia ta.
Uhtred.
Nu se cade să-l îndrume pe prinţul Eduard. E o fiară păgână.
- E pe jumătate danez. - Puţin zis!
Episcopul Erkenwald trebuie să priceapă. Lui Alfred trebuie să i se reamintească.
Fata ar putea să-ţi facă frecţii chiar în seara asta.
A fost pângărit pământul sacru, frate Godwin.
Uhtred!
Regele te cheamă la palat.
De ce? Ne întoarcem la Coccham.
Ai face bine s-o auzi din gura lui.
Vino singur.
Stăpâne, i-am spus părintelui Beocca că ar trebui să iei corăbiile lui Păr Roş.
S-a zis cu jarlul Sigurd. E înfrânt.
Fără corăbii, rămâne fără mijloace de a părăsi aceste meleaguri.
Jumătate dintre corăbii. I-am ucis jumătate de oaste.
Haesten ne-a încredinţat că-l va ucide pe Păr Roş.
- Va pieri curând. - Însă altceva e important.
Uhtred, nu uit ce ai făcut zilele astea.
Anii ăştia, stăpâne.
Ştiu prea bine ce ai pierdut şi cât jeleşti.
Stăpâne.
Gisela era o femeie tare primitoare.
- Ce face pruncul? - I-a dăruit puterea ei, stăpâne.
- Deopotrivă cu viaţa. - Da.
Era o femeie de ispravă.
Mulţumesc.
Un mormânt a fost pângărit. Ai fost văzut acolo.
Cimitirul e pământ sacru, Uhtred.
N-ai căderea să sapi în acest pământ.
Ai fost văzut tulburând pacea morţilor.
Am tulburat-o doar pe nevastă-mea.
- Dacă e o greşeală, vă cer iertare. - E o mare greşeală!
- Am astupat la loc groapa. - Ai pângărit un mormânt!
Să-ţi spun drept, nu ştiu ce-i de făcut. E oare de ajuns să-ţi ceri iertare?
Dacă o face din toată inima. Dumnezeu iartă.
- Iar faptele lui Uhtred sunt de înţeles. - Dar nu-s de iertat.
Stăpâne, jur că n-am vrut să fac rău.
Am îngăduinţa să grăiesc?
Păgâna Gisela n-avea ce să caute în locul sacru de îngropăciune.
Dezgropând-o, Uhtred îndrepta o greşeală.
Leşul ei ar fi înveninat pământul. Bine că morţii au scăpat de ea!
- "Au scăpat de ea"? - Fratele Godwin îţi ţine partea, Uhtred.
Grăiesc adevărul.
Gisela era o târfă păgână, încă măritată cu Aelfric de Bebbanburg.
- Taci... - În ochii Domnului, era o stricată.
- Taci! - Copiii ei sunt bastarzi.
- Ajunge, Godwin! - Voiesc să-i botezăm pe amărâţi!
Stăpâne, nu mai ascult bazaconiile astea!
- Sufletele din ceruri se bucură... - Godwin!
- ...că păgâna a fost dezgropată şi arsă! - Frate Godwin!
Nu era mai presus de vrăjitoarea Skade, pe care el a adus-o...
- Uhtred! - Ajunge!
- L-a lovit! - Văd bine.
Cere-ţi iertare, popă! Ponegreşti muieri? Te ascunzi în spatele crucii şi bolii?
- Îndepărtează-te de el! - Uhtred.
Şi-a făcut-o cu mâna lui. L-aţi auzit cu toţii!
- Stăpâne, mă tem că e mort. - Cu neputinţă! Doar i-am tras o palmă.
E mort.
Doar l-am pălmuit! Ai văzut cu ochii tăi.
- Străjeri, luaţi-l! - Doar l-am pălmuit.
Înşfăcaţi-l pe dată!
Steapa, păziţi zidurile oraşului! Nimeni nu pleacă.
- Stăpâne! - Aduceţi-l la mine până să se înnopteze!
Uhtred!
Ţi-am zis, voinicule, se hodineşte.
Uhtred, nu mă sili să-ţi ard casa, pentru că o s-o fac!
Steapa, nu mă sili să te ucid! Pentru că o s-o fac.
Uhtred, nu mă sili să-ţi calc în picioare irlandezul!
- Pentru că o s-o fac. - Ce Dumnezeu? Lăsaţi copilăriile!
- Îl întărâţi. - Da, Hild. Şi-mi place.
- Stareţa poate intra, dar eu nu? - De stareţă ne e frică.
Soră Hild!
La culcare!
Stăpâne, nu vărsa sânge!
Suduie, dar o să li se urască în curând. Hai la mine!
Nu va fi vărsare de sânge.
Spune-i-o lui Steapa. Atât a gândit, de-l doare tărtăcuţa.
- Ai cum să dregi lucrurile? - N-am greşit cu nimic.
Ai ucis un călugăr, un om sfânt. Şi nu e întâia oară.
- Ea ce mai caută aici? - Nu te priveşte, vrăjitoareo!
Nu voiam să-l ucid pe călugăr şi nici nu regret.
- Aşa i-a fost scris. - Adu-l pe Beocca.
Să-mi spună ce-mi cere regele.
Îi voi spune că eşti pregătit să vorbeşti şi să asculţi.
Dar vezi să fie aşa! Ar fi de ajutor să-i tai muierii beregata.
Nu poate. Nu îndrăzneşte.
În seara asta...
vei nesocoti jurământul către Alfred.
- Taci! - E un nou început.
N-aveam trebuinţă de un nou început!
Asta-i făcătura ta. În întregime!
Dacă mai scoţi o vorbă, te ucid fără să-mi pese de urmări sau de blestem.
Mă gândeam să-ţi ţin tovărăşie, Beocca.
Mă simt mai binecuvântat doar păşindu-ţi alături.
Aethelwold, tu ai venit să te joci.
- Aşa-i. Dar e un joc pe cinste. - Deschide!
Uhtred.
Regele s-a sfătuit cu Eduard şi au hotărât că nu vei fi nici judecat, nici osândit,
dacă plăteşti un obol Bisericii.
- Un obol? - O sută de arginţi.
- Atâta tot? - Fireşte că nu.
- Cer o sută de arginţi şi un jurământ. - I-am jurat credinţă.
Regele voieşte să-i juri credinţă şi prinţului moştenitor Eduard.
Eduard nu e prinţ moştenitor. Nu-şi poate aroga coroana.
Alfred îmi cere viaţa.
- Cere să-i fii loial lui Eduard. - E doar un băietan!
Ar însemna să-i închin întreaga viaţă.
Părinte, regele cere prea mult.
Uhtred, trebuie să te gândeşti ce ai păţi dacă nu i-ai jura credinţă lui Eduard.
Vor pieri oameni.
Nu doar cei de aici, ci şi cei alături de care ai luptat...
Ar fi vina lui Alfred. Nu-i pasă de oştenii lui.
Ba regelui îi pasă mult de ei!
Beocca, tu-l slujeşti de o viaţă. Cu ce te-ai ales?
Sfetnicii lui îţi ponegresc soaţa.
Fără Alfred, n-aş fi aici. Aş fi mort!
Fără el, n-ar exista Wessex, Mercia, creştinătatea.
Ar exista doar danezii!
Câmpurile ar colcăi de sânge. Maţele mi-ar atârna de o ramură.
Oricât te-ai văicări şi ai cârti, Uhtred de Bebbanburg,
ai dus-o bine în Wessex, nu cuteza să tăgăduieşti!
Alfred te-a adăpostit.
Pe merit.
Ai pământuri şi avere. Ai ce bea şi ce mânca.
- Pe merit. - Alege, băiete!
Acceptă-ţi osânda sau lasă-ţi prietenii să se ucidă între ei,
ca să te scutească de chinul unei vieţi de nobil!
Ţi-am zis eu că nu e doar un obol!
Aethelwold, îţi jur,
când va începe măcelul, pe tine te voi ucide cel dintâi.
Nu va fi niciun măcel.
- Steapa! - Da, domnia ta.
Nu lupt cu tine sau cu oştenii de aici.
- Merg cu tine la rege. - Mă bucur că spui asta, domnia ta.
- Regele e îndurător. Ştie cât valorezi. - Vom vedea.
Ştii ce ai de făcut.
- Am auzit că ai ceva de zis. - Stăpâne...
Priveşte în jur.
Aminteşte-ţi cum te-am slujit la Ethandun şi-n multe alte locuri.
Asta nu iartă faptul că ai încălcat pravila domnească.
Voi plăti obolul.
Eduard e un tânăr de ispravă, dar nu pot jura strâmb.
De-aş jura să-l ocrotesc, mi-aş pune toată viaţa chezăşie.
Recunosc, jurămintele tale au greutate.
De asta vreau să te ştiu alături de fiul meu
când mă voi prăpădi şi el va fi rege.
Îl are pe Steapa.
Steapa îi va şedea la stânga şi tu, la dreapta.
Nu e loc de târguială, Uhtred.
Deloc.
Nu ţi-am dat destul, stăpâne?
Te implor.
Nu-ţi plânge de milă.
Îţi cruţ viaţa.
Vei face precum îţi cer.
Ba nu, stăpâne.
- Uhtred! - Tată!
- Steapa, lasă sabia! - Nu mişca!
- Eduard! - Stai!
Uhtred, eşti nebun!
- Nu faceţi niciun pas înainte! - Steapa, ucide-l pe proclet!
- Nu! - Steapa!
Nimeni să nu mişte!
Nu primejduiţi viaţa regelui! E limpede?
De-acum te paşte doar moartea.
- Plecaţi de la uşă! - Uhtred...
Plecaţi toţi de la uşă!
Uhtred, te implor pentru ultima oară.
Beocca, închide şi zăvorăşte uşa! Nimeni să nu mă urmărească.
Nu până nu bate la uşă Alfred însuşi!
Stăpâne, ţi-o jur, nu te va vătăma.
Dar, dacă-ţi face vreun rău, o să-l ucid cu mâna mea.
Beocca, uşa! Imediat!
Ţi-am oferit glorie!
Ţi-am dat libertatea să-ţi slăveşti zeul şi tu mă tratezi ca pe un câine!
Ar trebui să te ucid.
Atunci răpune-mă, ca un păgân ce eşti şi vei fi mereu!
- Crezi că mă tem? - Faci pe tine de frică!
Mă aşteaptă raiul, iar tu vei arde veşnic în iad!
Walhalla e o minciună, la fel ca zeii tăi!
Se pare că mi-am nesocotit jurământul.
Fie ca întregul Wessex să ardă din temelii!
- Părinte Beocca! - Da, stăpâne!
Găsiţi-l şi daţi-l morţii!
E aici! Închideţi porţile!
- Nu voiesc să lupt. - Stai!
- Nu vă apropiaţi! - Nu mişca!
După el!
Uhtred!
Toţi străjerii, după mine!
Aici!
Uhtred! Nu face asta!
Uhtred!
Voi doi, veniţi cu mine! Ceilalţi, tăiaţi-i calea!
Te-au lăsat să pleci?
Să fugim mâncând pământul.
- Domnia ta, eşti rănit? - E nimica toată.
- Unde fugim? - La Ragnar, spre danezi.
Apoi mergem la ai tăi.
Degrabă!
Plecaţi. Voiesc să rămân singur.
Plecaţi toţi!
Domnia ta.
Te pricepi la aruncarea cu barda, dar spada ştii s-o mânuieşti?
Doar mânerul a rămas din ea. S-a frânt.
În luptă?
Am căzut, domnia ta.
Măcar eşti cinstit.
- Caut oşteni. - Găseşti la palat.
Voiesc să-mi fac garda mea.
Dacă ai avea o spadă ai putea s-o mânuieşti?
Da.
- Mă cheamă Offa. - Offa.
Voi tocmi încă doi. Ştii nişte oameni potriviţi?
Da. Nişte prieteni de nădejde.
Găseşte-i! Plecăm la noapte.
Vă plătesc simbria cu arginţi.
- Uhtred şi-a pecetluit soarta. - A avut de ales?
- Nu. Regele i-a cerut prea mult. - Alfred i-a oferit iertarea.
Alfred a nesocotit suferinţa lui Uhtred.
Lucrurile nu se încheie aici, ci abia încep.
Dacă Eduard e gata să fie uns rege,
atunci Uhtred ştie că Alfred trage să moară.
Asta le va da de ştire danezilor.
Domnia ta.
Muierea cere să-ţi vorbească.
Voiesc să-ţi stau alături.
- Locul tău e la coada cetei. - Voiesc să fiu femeia ta.
Ai dobândit libertatea râvnită. Întâmpin-o cu braţele deschise.
N-am zis că-ţi va trebui o femeie?
Nu cuteza să socoţi că poţi lua locul soaţei mele!
Am văzut ce urma să păţească. N-a fost vina mea.
Ştiu c-ai vrea să te împreunezi cu mine.
- Nu eşti muierea lui Păr Roş? - Dacă nu-ţi ceri tu dreptul.
Atunci va trebui să aleg.
Păr Roş nu e războinicul şi regele care ai putea fi tu.
Domnia ta, putem fi vrăjmaşi sau iubiţi.
Putem suferi sau putem domni.
Treci la coadă!
Atunci rămâi blestemat!
Tu alegi.
De ce încă nu-i rod şobolanii hoitul?
Pentru că are un dar.
Pentru c-a pus stăpânire pe destinul meu.
Dacă o ucidem, blestemul va dăinui.
Blestemul e cel ce trebuie stârpit.
Ea e viermele şi Uhtred e mărul.
AYLESBURY REGATUL MERCIA
Sunt Aethelwold de Wessex.
Vin să beau şi să-l văd pe domnia sa Aethelred.
- Deschideţi poarta! - În această ordine.
- Care-i secretul berii din Mercia? - Apa.
Gustul e divin.
N-am văzut-o pe domniţa Aethelflaed.
Soaţa mea preferă singurătatea. Stă adesea pe domeniul ei.
- Şi fiicele tale frumoase? - Ce voieşti? Spune odată!
Voiesc să-l trădezi...
pe Alfred.
Sigur ai auzit că sănătatea îi e şubredă.
De ani buni, boleşte şi se tot înzdrăveneşte.
Acum e lipsit de războinicul care l-a încoronat, Uhtred.
Uhtred a murit?
Pe acum, e în drum spre Dunholm şi apoi spre Bebbanburg, poate.
Nu e în Wessex.
Uhtred nu mai e paloşul lui Alfred.
Uhtred a plecat.
Uhtred e danez.
Nu mi-am tăinuit niciodată ambiţiile.
Coroana Wessexului mi se cuvine. Dar nu voiesc şi tronul Merciei.
- Nu poftesc regatul tău. - Da...
Mercia ar trebui să aibă regele său. Pe tine, Aethelred.
Înţelege că întreaga noastră lume e pe cale să se schimbe.
Prilejul de a urca pe tron ne bate amândurora la uşă.
- Chiar acum. - Şi ce anume propui?
Propun să ne aliem.
- Ca într-o căsnicie. - O alianţă.
Aethelred are domeniu, străjeri şi o oaste la dispoziţie.
Domnia ta ai trei lefegii şi un cal răpciugos.
Nu pot dezvălui taina, dar, dă-mi crezare, voi avea oaste.
Cât despre straja şi oastea lui Aethelred, mulţi zic că-s ale neveste-sii.
Ea e războinică vestită.
Oştenii ascultă doar de porunca mea, fii încredinţat.
Spun doar ce-am auzit, domnia ta.
- Oştenii sunt ai mei. - Prea bine.
Dar nu te temi că, oricât de curajoasă ar fi,
Aethelflaed va păţi vreo nenorocire singurică, pe domeniul său?
Ferească sfântul, dar, dacă fiica lui ar da ortul popii,
îmi închipui că aşa-zisul rege va fi slăbit şi mai mult.
Socot că-ţi imaginezi adesea slăbiciunea lui, Aethelwold.
În fiece noapte.
Nu ne tragem sufletul?
M-am săturat să văd doar grumazul şi urechile calului.
Ne trebuie adăpost şi foc. Aici nu ne putem adăposti.
Ne vedem de drum. Măcar încă o vreme.
Domnia ta!
Nu ţi-e bine? Te supără rana?
Nu. Sunt în puterea ei.
E alb ca un fund de scoţian.
- Ţi-ai rupt ceva? - Stoarce viaţa din mine.
Sau ţi-a intrat frigul în oase.
Finan, găseşte o căruţă şi du-mă la Dunholm, la Brida.
Ea va şti ce e de făcut.
Ridică-l!
Suntem urmăriţi.
Nu. Suntem iscodiţi, Offa.
În faţă e o tabără a danezilor, conduşi de cel căruia i se zice "Păr Roş".
Ridică ramura!
- Tilberht. - Mai sus! Deasupra capului.
Ce semnifică ramura?
Că venim la tratative cu gând de pace.
Dacă-s soldaţii lui Păr Roş, şi sigur sunt,
cu puţin noroc, va pleca urechea la spusele mele.
Şi dacă nu-s oştenii lui?
Mă veţi apăra cu preţul vieţii. Şi cu ramura de măslin.
- Doamne, ticăloşii sunt cu sutele! - Şi toţi sunt pociţi.
Ridică ramura! Mai sus!
- E grea, domnia ta. - Mai sus, Tilberht!
Domnia ta Păr Roş. Haesten. Ce plăcere să vă văd împreună!
- Cunoşti scârnăvia asta, Haesten? - Da.
Bine ai venit, Aethelwold. Aduci solie de la Alfred?
Aduc solie despre Alfred.
Şi despre Uhtred Ragnarson şi domniţa Skade.
Din ce-mi amintesc, era soaţa ta.
- Skade mai trăieşte? - Da.
Şi o duce bine, cu Uhtred cuibărit între coapsele ei.
Dar nu-s în Wessex.
- Unde e Uhtred atunci? - Izgonit. Îi e vrăjmaş lui Alfred.
Merge la Ragnar Ragnarson, frate-său.
"Scârnăvia" ştie multe. Şi nu doar despre ce-am mâncat.
Am o propunere.
Văd că voi doi deja v-aţi aliat.
Propun să lărgim alianţa asta
şi să facem cea mai mare oaste daneză ce s-a văzut.
Propun să ne unim toţi trei forţele cu Uhtred şi Ragnar.
Eu vreau să-l ucid pe Uhtred.
- Apoi îl ucizi şi pe Ragnar? - Sau poate pe tine.
Ţi-am ascultat povestea. Ce mai ai de oferit?
Vă ofer haosul în Wessex.
Vorbind cu unii ealdormani, pot înjumătăţi oastea lui Alfred.
Pot fi mijlocitor între saxoni şi danezi.
- Eşti sigur că Uhtred e la miazănoapte? - Da.
Aşa cum ştiu că danezii nu se luptă între ei.
Nu-şi ucid aliaţii.
Nu putem trece cu vederea un aşa prilej:
Wessexul fără ocrotirea lui Uhtred, Alfred slăbit şi plăpând.
E vremea ca danezii să se reunească, să dispară orice discordie.
Spun să ducem ideea asta la miazănoapte, la Ragnar şi Uhtred.
Le cer războinicilor danezi să se unească şi să-i zdrobească pe anglo-saxoni.
N-ai căderea să ceri nimic. E de ajuns că te-am ascultat.
Prea bine.
Mai durează câteva zile.
Căruţa ta ne încetineşte.
Îţi aminteşti de mine, Poponeaţă?
Scoală din pat şi pregăteşte-te!
- Pentru ce? - Să lupţi cu mine.
Leofric, nu vreau să lupt cu tine.
- De ce aş face asta? - Vei lupta, rahat cu ochi ce eşti!
Pentru că sunt din Wessex! Sunt saxon! Îl slujesc pe Alfred!
Iar tu, Poponeaţă, eşti un danez trădător! Luptă cu mine!
Nimeni nu-şi poate ţine gura?
Ţara vuieşte la vestea trădării lui Uhtred şi a nevolniciei mele.
- Vorbele astea vor trece, stăpâne. - Ba se vor înmulţi.
Zvonurile se răspândesc ca focul şi le dau aripi duşmanilor noştri.
Corăbiile lui Sigurd au rămas la Kent.
Da. Pune capăt zvonurilor, stăpâne! Poate dai o raită prin câteva cetăţi.
Regele n-are putere să călătorească.
Atunci scornim altceva. O sărbătoare.
Să te vadă lumea mândru, ca un suveran.
De ce? Ca să-şi secătuiască şi mai mult forţele?
Ca să arate că nu e slăbit.
Tăceţi amândoi! Sunt încă aici.
Da, stăpâne.
- Ce am sărbători? - Nu ştiu. Ziua unui sfânt?
Un tedeum. Poate participă şi Eduard.
- O logodnă. - A lui Eduard?
E destul de mare.
E amorezat de mama gemenilor lui bastarzi.
Nu se poate însura cu ea. Nu e departe de o ţărancă.
Atunci alegeţi o soaţă potrivită.
Am pune capăt unor zvonuri şi am da apă la moară altora.
Într-adevăr.
Părinte Beocca, ne laşi singuri, rogu-te?
Da, stăpâne.
Nu mă pot lăsa înfrânt de boală sau de trădarea lui Uhtred.
Englitera nu trebuie dată uitării.
Stăpâne, vei apuca s-o vezi născându-se. Te vei întrema.
Draga mea, nu mai apuc nici măcar un an.
Ştim bine.
Trebuie să mergem înainte, să-i găsim lui Eduard o soaţă pe potrivă.
Una care-i va întări puterea.
O partidă mai bună decât a lui Aethelflaed.
Mariajul acela nu şi-a slujit scopul? Aethelflaed e influentă.
E mai puternică decât "chipeşul Aethelred".
Stăpâne, ceea ce ai început va continua.
Copiii noştri vor clădi Englitera, ţi-o făgăduiesc.
- Ia-l. Fă cum îţi zic! - Nu, domnia ta!
- M-ai chemat, domnia ta? - Da.
M-am tot gândit la vizita lui Aethelwold.
Ce-a zis despre nevastă-mea, eroina. Despre ce nenorocire poate păţi.
Şi ce ai hotărât?
O vreau moartă. Deopotrivă cu pruncul ei.
Îi urmărim de jumătate de zi. Majoritatea sunt saxoni.
- Unii poate-s danezi. - Nu-s din Eoferwic, ci sunt războinici.
Împresoară căruţa.
O apără. Şi pe cel ce zace în ea.
E curios că-şi văd de drum la vedere.
Nu se tem.
Te holbezi la mine. De ce?
Mă uit, nimic mai mult.
Mă gândesc ce noroc pe vărul meu că are aşa o soaţă războinică!
De ce-i îngădui să te umple de ruşine?
Cnut, nu ştii ce spui. Ţine-ţi gura!
Lasă-i să-şi vadă de drum.
- Până la Dunholm? - Într-acolo se îndreaptă.
- A băut vreo gură de bere? - Puţin.
Asta nu ne ajută.
Bine.
Ai putere să ridici cupa, domnia ta?
Măcar să-ţi umezeşti buzele.
Pun rămăşag că te simţi ca pe corabia de sclavi.
Dacă ai scăpat din acel coşmar, vei scăpa şi acum. Dă-mi crezare!
Finan, ea îmi răscoleşte măruntaiele.
- Ucide-o sau lasă-mă pe mine s-o fac. - Nu!
Uhtred.
Mă tem că eşti pe moarte.
Sihtric spune că ajungem mâine la Dunholm.
Ne-au urmărit cam toată ziua.
Sper că-s ei.
Domnia ta, am fiert o zeamă.
La mănăstire, călugării se dădeau în vânt după ea.
Domnia ta, te va întrema.
Acum ştii cum se simte Alfred.
Îl dor oasele şi pântecul.
Dar s-a sculat zi de zi în picioare şi a clădit Wessexul.
- Cu paloşul meu. - Domnia ta?
- Pe naiba! - A clădit Wessexul cu paloşul meu!
Eşti cu feciorul soră-mii. Bastardul lui Alfred. Călugărul.
- Nu e războinic. - Atunci ce caută aici?
Gisela.
Fierbinţeala e de vină. O să-i treacă.
Vede pe cineva. Zeii îl supun la cazne.
- Cine e Gisela? - Soaţa mea.
Alta? Câte neveste ai?
Deci Gisela asta e de vină că nepotul meu şi-a trădat glia?
Îi era drag.
De asta băiatul îmi e alături.
Pari bolnav.
Ce ţi-a făcut vrăjitoarea?
Îţi meriţi soarta.
Ai făcut trădători din toţi cei de aici. Alfred e regele lor!
Eşti mort! Alfred nu te jeleşte. De ce îi ţii partea?
- Eşti mort! - Domnia ta!
Trebuie să mănânci şi să bei. Nu gândeşti limpede.
- Brida. - Va fi la Dunholm.
- Finan, uite! - Sunt aici.
Brida?
DURHAM REGATUL NORTHUMBRIA
Jackdaw, probleme peste noapte?
Mi-a arătat ţâţele. Mi-am clătit ochii.
Zici că eşti clarvăzătoare, dar n-ai rune la tine.
- Ce-i asta? - Sau ţi le-ai vârât în dos?
Voiesc să-l văd pe Uhtred. Îl vei aduce la mine.
Taci!
Adu-l sau îţi leg destinul de al unui şobolan de apă!
Aici nu vei profera blesteme.
Am acest Nithstong, să-ţi leg puterile.
Eşti pe teritoriul Freyei. Zeiţa magiei ne va ocroti.
Nu mă face să te duc la stăpâna acestui Nithstong!
E rudă de sânge cu Freya. N-o sili să te distrugă!
Jur că te voi ucide, târâtură!
Jackdaw, ţine mâinile pe sabie şi nu te mai holba la ţâţele ei!
- E mai isteaţă decât tine. - Te-am auzit.
- E bună? - Da.
- Te credeam pe ducă, domnia ta. - Şi eu.
Mă temeam să nu crăp ca moşii, înfofolit în blănuri.
Marele casap de danezi se temea?
- Cine eşti? - Nu contează.
- Sunt Cnut. - Ce eşti?
Se numeşte Cnut. E vărul meu din partea mamei.
Sunt danez, Uhtred. O să-mi iei şi mie viaţa?
Spui copilării.
Câţi dintre noi ai trimis deja în Walhalla?
Să fie doisprezece? Douăzeci? Patruzeci?
Tacă-ţi gura şi fii cuviincios cu fratele meu!
Sau le vei îngroşa rândurile.
S-a întors!
Ridică-te!
Scoală în picioare!
Scoală!
S-a întors unde îi e locul.
Unde i-a fost mereu locul.
De-acum, eşti danez pe viaţă. Spune-o!
Sunt danez pe viaţă.
Nu. Spune-o aşa cum se cuvine.
Sunt danez pe viaţă.
Din suflet!
Sunt danez pe viaţă! De-a pururi, din această zi!
De-a pururi.
Asta înseamnă totul pentru mine.
Ai oaste, Cnut?
Da. Două sute de oşteni de nădejde.
Şi toţi sunt măscărici, ca tine?
- Încotro mergeţi? - Încă nu ştim.
Cum Alfred de Wessex a rămas fără casapul de danezi,
poate merg spre miazăzi.
De-mi mai spui "casap" o dată, ne luptăm parte-n parte!
De ce te mânii aşa?
N-ai căsăpit mulţi danezi, oameni de la miazănoapte?
Doar pe cei care încercau să mă răpună.
Iar eu doar te iau peste picior.
Pesemne că te-au ostenit drumul şi boala.
Aşa că hodineşte-te bine.
- Îmi place. - Nu cât se place el însuşi.
Nu greşeşte.
Ştiindu-l pe Alfred fără Uhtred, mulţi danezi vor căpăta curaj.
Şi tu?
Wessex rămâne nestemata coroanei. Locul mi-e prea călduţ în cetatea mea.
- Copiii mei sunt în Wessex. - Avem mulţi prieteni acolo.
Motive în plus să-l vizităm.
Dar vorbim despre asta cu altă ocazie, curând.
N-ai întrebat de Thyra.
Mi-a povestit băiatul, Osferth. E creştină şi măritată.
E fericită.
Uhtred.
Am venit doar să mă hodinesc, să vânez, poate să-mi găsesc o muiere.
Nu să vorbesc despre un război cu Alfred.
Mă găsiţi afară, bând bere. Termină de mâncat!
Unde e Skade?
E întemniţată. Nu poate ajunge la tine.
Are putere, Uhtred.
- Am simţit-o pe pielea mea. - Poţi mânui puterea asta.
Ea are nevoie de un bărbat, un războinic.
Paloşul e tot ce-mi trebuie.
Nu-i vând jumătate din mine unei clarvăzătoare.
Atunci trebuie s-o ucizi.
Aş vrea, dar cum? Blestemul trebuie să piară odată cu ea.
- Cum mă îngrijesc de asta? - Întreb.
O să vorbesc cu o clarvăzătoare mai puternică.
Când?
Când îmi vei inspira încredere, Uhtred de Bebbanburg.
Îmi amintesc întâia oară când te-am ţinut de mână.
Pe treptele sălii sfatului din Eoferwic.
Un preot atârna de perete, cu pieptul străpuns de o suliţă.
Ragnar mi-a zis că aveţi prunci.
Nu, nu-s mama nimănui. Dar Ragnar are copii cu alte femei.
Şi eu am fost blestemată. Pântecul nu-mi rodeşte.
Pruncul nostru a fost primul pe care l-am pierdut.
Nu contează. Ospătează-te! Voieşte să bei cu el, să joci jocuri.
Brida.
Îmi pare rău de tine.
Ragnar e pruncul meu.
Dacă-l trădezi, te voi ucide.
Dacă de-acum eşti danez, trebuie să-ţi ştergi trecutul.
Cum să fac asta?
Zdrobeşte-l pe Alfred.
Subtitrare: Retail