Sunt Uhtred, fiul lui Uhtred.
Gisela mea s-a prăpădit la naşterea pruncului nostru.
Sănătatea regelui e tot mai şubredă.
Zilele regelui Alfred sunt numărate.
Vrăjmaşii îi dau târcoale, să pună mâna pe putere.
Voiesc să-l trădezi pe Alfred.
Dar moştenitorul lui, Eduard, nu e gata să urce pe tron.
Ameninţându-l pe rege şi surghiunit din Wessex,
am fugit la neamurile mele cele adevărate.
Sunt danez pe viaţă!
Mi-am împins fârtaţii, loiali Wessexului, să trădeze.
Nu am venit să vorbesc despre un război cu Alfred.
Am răpit-o pe clarvăzătoarea Skade de la războinicul danez Sigurd.
Dar trofeul meu m-a robit cu vraja sa.
Lumea clocoteşte şi fiica lui Alfred,
domniţa din Mercia, e pusă în primejdie chiar de soţul ei.
O vreau moartă.
Mi-ar fi o mare mângâiere să ştiu că-mi vei fi iar pavăză.
Destinul guvernează totul!
DUPĂ ROMANELE SCRISE DE BERNARD CORNWELL
Nu poţi fugi de tine însuţi, Poponeaţă. Eşti un Bebbanburg până în măduva oaselor.
Domnia ta.
Ce e, Osferth?
Iertare că nu ţi-am spus...
Am iubit-o pe domniţa Gisela.
Nu ca domnia ta, dar...
Mi-a arătat mereu bunătate.
Mereu.
Dacă-mi îngădui, m-aş ruga pentru sufletul ei.
Îţi îngădui, Osferth. Mulţam.
Ai făcut un trădător din el.
A ales singur.
La fel ca mine.
Ba n-ai ales.
De nu l-ai fi răpus pe călugăr, ai fi rămas juruit lui Alfred.
Atunci mă bucur că l-am răpus.
Sunt danez!
DROITWICH MOŞIA LUI AETHELFLAED DIN MERCIA
- Ai isprăvit de mâncat, domniţă? - Da, mulţam.
Îţi strici văzul citind la lumânare.
Un baron cere să taie trei arbori de pe moşia mea,
să clădească altă sală.
Dacă-i dai trei arbori, o să te poftească la masă cu el şi soaţa lui.
Apoi te va mânui ca pe o sabie,
dând sfară-n ţară că sunteţi prieteni la cataramă.
Dacă nu-ţi plăteşte bani frumoşi, nu se cade să tai arborii.
Domniţă, să taci mâlc! Nu-ţi vreau răul. Sunt Aldhelm.
Să nu prindă nimeni de veste! Spun doar ce am de zis şi plec.
Dau mâna deoparte.
Ţine sabia, dar rogu-te să n-o foloseşti!
Atunci vorbeşte degrabă şi limpede!
Domniţă, spre binele tău, trebuie să pleci din Mercia.
De ce să-mi las căminul?
Soţul tău îţi poartă sâmbetele. A pus să fii ucisă.
Va pune fapta în seama tâlharilor. Nu te-aş minţi.
- Vrei să plec de bunăvoie? - Nu.
Ca să mă ucidă tâlharii pe drum?
- Nu, domniţă! - Altfel de ce mi-ai spune?
Nu mi-ai fost niciodată prieten. Eşti dulăul soţului meu.
Aşa este. Aş minţi de-aş spune altceva.
Şi nu-i vremea să minţim. Am venit din credinţă pentru Mercia.
Căci cred c-am fi mai săraci fără domniţa din Mercia.
Ce vorbe mieroase grăieşti! Nu pot şi nu vreau să-ţi dau crezare.
Nici n-ai avea temei, dar jur pe viaţa mea şi pe Dumnezeu.
- Dacă m-aş întoarce cu tatăl meu? - Te implor, nu o face!
Mercia are nevoie de alianţa cu Wessex. Şi acesta se schimbă.
Tatăl tău e tot mai slab şi Uhtred l-a trădat şi a fugit în nord.
Nu. Minţi! Uhtred nu şi-ar nesocoti jurământul.
Ce altceva i-ar fi dat soţului tău cutezanţa să te răpună?
Sunt aici pentru Mercia.
- Crede-mă că grăiesc adevărul curat. - Atunci, mi-ai trădat soţul.
Şi doar noi o ştim.
Voi rămâne alături de el.
E fiul Merciei şi nu-i un laş pe câmpul de luptă.
Dar nu e regele care nădăjduiam să devină. Nici un soţ pe potriva ta.
Plec fără să ştie nimeni.
Fă la fel, de dragul meleagului pe care-l iubim amândoi.
- Aldhelm, îţi mulţumesc. - Domniţă.
Condu ariergarda.
Iertare, Godric, că v-am sculat din paturile voastre.
Mergem la mănăstirea din Wincelcumb, pentru o scurtă rugăciune.
- Te rogi pentru tatăl domniei tale? - Da.
Dar veţi avea băutură şi bucate gustoase.
Nu mai ai nimic să ne zici?
Nu.
Mulţam.
Sable, scrisorile. Ştii ce ai de făcut.
- Da, stăpână. - Domnul să te aibă-n pază!
- Du-te ţintă la părintele Beocca. - Da, stăpână.
Ai voinţa unei regine.
Letopiseţul îmi va consemna întreaga domnie.
Beocca, pe masa mea de scris e izvodul cu soaţe pentru Eduard.
Voiesc şi părerea ta.
Negreşit, stăpâne, deşi nu prea mă pricep.
Sunt numele baronilor şi ealdormanilor? Fiecare are câte o fiică?
Nu ştiu. Pe asta o vei afla tu.
Baronii sunt din Kent şi Wiltunscir. Mireasa trebuie să fie de la miazăzi.
Trebuie să ştergem ponoasele purtării nesăbuite a lui Eduard.
Purtare firească pentru orice tinerel.
Wessexul...
Wessexul trebuie să rămână unit.
Nu ţi-e bine, stăpâne?
"Stăpânul" trebuie să deşarte puţinul ciugulit în zori. Iertare.
O să văd ce-i de făcut cu posibilele mirese.
Nu pe fiică o alegem, părinte Beocca.
Ci pe tatăl ei şi rangul său.
Alege-l pe Aethelhelm.
Lordul Aethelhelm. E un ealdorman din Wiltunscir.
Are vistieria plină, mai bine de o mie de oşteni,
iar fiica lui, din fericire, e frumoasă şi sănătoasă.
- Regele va consfinţi. - Oare?
Pune de-l cheamă pe Aethelhelm.
Vizitează-l, la nevoie, dar nu lăsa să se scurgă timpul.
Beocca! Părinte Beocca!
Iertare, dar trebuie să-ţi împărtăşesc ceva.
- E vorba de Eduard. - Ce-i cu el?
Spune c-ar fi deja cununat.
Cununat de cine?
Cine a ţinut cununia?
- Un preot. - Pesemne că prinţului îi arde de şagă.
Nici pe departe.
Stăpâne, n-am putut trece sub tăcere ce mi-a împărtăşit.
Sunt cununat cu Ecqwynn!
- Hai s-o întrebăm chiar pe ea! - Nu! E o fată blândă şi plăpândă.
Asta nu te-a împiedicat s-o călăreşti cu primul prilej.
Zi-mi numele popii sau trimit soldaţii după târfa ta cea plăpândă! Ce alegi?
Nu mai scot nicio vorbă.
Eduard, vei face ce-ţi porunceşte regele tău.
- Sau mă osândeşti la moarte? - Ţine-ţi gura!
Nu uita că eşti prinţ.
- Dacă nu voiesc să devin rege? - Asta ţi-e îndatorirea!
Episcopule Erkenwald, du-l la mănăstire pe viitorul rege al Wessexului!
- Se va ruga zi şi noapte... - Voiesc să rămân la castel.
...până Dumnezeu îi bagă minţile-n cap,
să vadă că tronul nu e un joc, o alegere, ci o îndatorinţă.
O să avem noi grijă de "soaţa" ta.
Nu cuteza să pui în primejdie tot ce am înfăptuit eu!
Vine iscoada.
- Domnia ta! - Ei bine?
Conacul ei e gol.
Nu e nici ţipenie de om. Domniţa Aethelflaed a fugit.
N-am văzut niciun slujitor sau străjer.
Pesemne că i-ai dat tu de ştire.
Nu poţi ucide supuşii după bunul plac. E secolul al IX-lea.
- Unde s-a dus? - Pe el e prea târziu să-l întrebăm.
- Mă iei peste picior, Aldhelm? - Nu, domnia ta.
- Poate-i mai bine să-i lăsăm viaţa. - Pentru cine?
Când Alfred îşi va da ultima suflare, trebuie să fim bine primiţi la Winchester.
- Altfel... - Află unde s-a dus şi ai grijă să piară!
Domnia ta, te povăţuiesc să-i dai pace.
Găseşte-o şi dă-le de ştire danezilor. Oricărui danez.
Da, domnia ta.
N-ai crăpat?
Răpune-l!
S-a zis cu tine, prietene.
Poate şi cu noi.
Pare-mi-se că suntem divizaţi.
DURHAM REGATUL NORTHUMBRIA
Suntem două neamuri...
pare-mi-se!
Aici sunt cei pociţi...
cei îngălaţi...
cei care duhnesc a rahat...
cei care se tăvălesc cu scroafe...
- Care ling broaşte... - Ling broaşte?
Care se ploconesc la Roma.
Pociţii de saxoni care ling broaşte!
Întocmai! Ăştia suntem noi!
Nu lingem broaşte.
Îi înfruntă, în această încleştare...
cei chipeşi...
cei dulce-mirositori...
- Cu pas zglobiu. - Roşii-n obrăjori!
Roşii-n obrăjori...
Băieţii bălai de prin părţile Danemarcei!
- Ragnar, tu eşti bard, nu războinic! - Am darul poeziei.
- Puteţi lua frânghia... - Haideţi!
- Hai! - Uită-te la el, ce-i place!
Sunteţi gata?
S-ar juca în fiece zi, de-ar putea.
V-aţi scuipat în palme?
Vă ţineţi ţepeni pe picioare?
- Hai odată, Ragnar! - Haide!
Trageţi!
WINCHESTER REGATUL WESSEX
Hai, saxonilor!
Trageţi!
- Eşti danez? - Da!
Nu te poţi sătura de jocul ăsta.
De s-ar purta aşa toate războaiele...
Trageţi, pui de lele ce sunteţi!
Ragnar, fiul Neînfricatului, iese învingător!
Trânteşte 20 de bărbaţi în fund... în timp ce bea bere!
Ai poftă de viaţă, nu glumă!
Ragnar!
- Jucăm, nu vezi? - Ragnar! E straja de noapte!
Deschideţi poarta!
- Ragnar? - Străjerii mei nu vin fără motiv.
- Ce-i? - Oşteni şi cai, domnia ta!
- Războinici. - Câţi?
Vreo 40 sau 50. Nu-i recunosc.
Ieşiţi pe metereze cu suliţe şi arcuri până vedem cine sunt.
Ţintiţi-i până la porunca mea! Ferecaţi porţile!
E aici?
E aici şi-l voi respinge.
- Sunt danezi. - Da.
Negreşit.
Unul mi-e cunoscut. Chiar doi.
- Sunt Haesten şi Păr Roş. - Jarlul Sigurd?
- Niciunul nu mă are la inimă. - Oare de ce?
Jarlule Ragnar! Sunt Haesten.
Ştim cine eşti, dar ne întrebăm ce pofteşti.
Adăpost, merinde, bere, foc şi, poate, nişte tratative.
Tratative? Ne războim cumva?
Doar cu asta ne îndeletnicim, domnia ta! Mai bine zis, am sta niţel de vorbă.
Eşti cam departe de Beamfleot, Haesten.
Uhtred? Crede-mă că mă bucur să te văd aici!
Deci e adevărat. Nu-i mai eşti juruit lui Alfred.
E adevărat.
Dar tu îi mai eşti juruit lui Alfred?
- El aşa crede. - Şi jarlul Sigurd?
Păr Roş, ce ai de zis?
Că suntem obosiţi, flămânzi şi mă doare fundul.
Nu-i poţi refuza, Ragnar.
Mai ai ceva să-mi zici, Păr Roş?
Când ne-am văzut ultima oară, dădeai bir cu fugiţii.
Da. Ai luat ce era al meu. Trebuie să ne socotim.
Ne-am socotit deja.
Dar asta poate aştepta. Poate cădem paşnic la înţelegere.
Brida are dreptate. Nu-i putem refuza.
Dacă lăsaţi paloşele la poartă, vă vom arăta respect.
Nu vom căuta gâlceavă, vă făgăduiesc.
Deschideţi poarta!
Au venit cu un sigur gând: să vorbim de război şi de Alfred.
Domnia ta, e Aethelwold.
Uhtred! Chiar te căutam.
- Ce socoţi că faci? - Ştii prea bine.
Profit de prilej să iau ce-mi aparţine.
Aethelwold, tu ai venit aici doar în chip de distracţie.
Locul tău e în crâşmă, în Winchester. Nu cuteza să te umfli în pene!
Sunt rege în Wessex cum eşti tu stăpân în Bebbanburg!
Ne-au uzurpat unchii.
- Nu voi scăpa prilejul... - Unde ţi-e onoarea?
Ţi-e dat să fii feciorul regelui din Wessex. Locul tău nu-i aici.
Coroana mi-a fost furată. Datorită ţie, am prilejul s-o recapăt.
Fii încredinţat, noi doi suntem pe potrivă!
Trădători ai Wessexului, dar cu un scop nobil.
Nu suntem pe potrivă şi nu vom fi niciodată.
Niciunul dintre noi, prietene, nu are cale de întors.
Păsările au zburat, caii galopează.
Unii regi vor fi înscăunaţi şi alţii, îngropaţi.
Datorită ţie.
Stăpâne!
Plec acasă, să mă culc.
Mai ai vreo poruncă?
- Somn uşor, stăpâne. - Copiii lui Uhtred.
I-a părăsit?
Nu chiar, stăpâne. Sunt în grija stareţei Hild.
Nu mai au ce căuta la Coccham.
Nu mai e moşia lui Uhtred şi a odraslelor lui.
Adu-i la Winchester. Îi vom educa şi le vom purta noi de grijă.
Îi vom creştina.
- Somn uşor, părinte Beocca. - Şi ţie, stăpâne.
Mişcă!
- De necrezut ce mi-a cerut Alfred! - Beocca, ea e Sable.
Aduce veşti despre Aethelflaed.
Zici că e în pază bună?
Da, e la mănăstirea de maici de la Wincelcumb.
O apără cele mai de temut măicuţe din Mercia.
Regele nu trebuie să prindă de ştire.
Dacă nu-i spunem, dacă-i ascundem că Aethelflaed e în primejdie, e trădare.
- Aşa voieşte stăpâna mea. - Nu e şi ce voiesc eu.
Părinte, are motiv întemeiat să nu-l tulbure pe rege
şi să nu rupă legăturile între regate.
Înţeleg de ce vrea ca alianţa cu Mercia să dăinuie.
Dar, dacă ies vorbe despre boala regelui
şi ne facem duşmani, nu putem sta degeaba.
Părinte, ne vei ajuta?
Da.
Cum? Ducându-mă de unul singur la mănăstirea de maici?
Mai aduc o scrisoare.
Ţi-o pot da doar de te învoieşti, cum vrea stăpâna mea,
să nu-i spui regelui.
E o soluţie.
- Se pare că el e mereu soluţia. - Ce zici?
Aethelflaed a pregătit un vas. Ne aşteaptă pe Tamisa.
Socoate că ar fi mai iute şi mai sigur aşa.
Unde ne duce?
La miazănoapte, draga mea, către "soluţie".
Ce fac oaspeţii tăi, danezii roşii-n obrăjori?
Îmi dau gata bucatele şi berea.
Ţi-au cerut deja credinţă?
Şi ei spun că Alfred trage să moară.
Că voieşte să-şi încoroneze fiul.
E adevărat.
Fiul lui e un băietan. Şi Alfred n-are comandant de oşti.
Şi asta-i adevărat.
Bunicul nostru vorbea adesea de Wessex.
Despre glia bogată şi roditoare de la Tamisa până la mare.
- Walhalla pe pământ. - Da.
Taman astea au fost cuvintele lui.
Cât de mândru ar fi...
dacă am mărşălui împreună şi am cuceri acea glie?
S-ar mândri, nu încape îndoială.
Tu...
Tu ai făcut totul cu putinţă, părăsindu-l pe Alfred.
Plecând din Wessex, ai făcut totul cu putinţă.
Aşa ţi-e scris, fără îndoială.
M-ai ucide, Poponeaţă?
Şi pe alţii ca mine?
- Lasă-ne! - Domnia ta, nu pot.
Brida m-ar scopi.
Te-ai întremat, domnia ta.
- Mă bucur. - Ce voieşti de la mine? Viaţa mea?
Voiesc să fac parte din viaţa ta. Să-ţi fiu alături trup şi suflet.
Nu te vei descotorosi în veci de mine. Împacă-te cu gândul!
Acceptă-mă!
Ce se va alege de Alfred, de Wessex?
Alfred va pieri deopotrivă cu regatul, zeul şi supuşii lui.
Doar barzii vor mai cânta despre Wessex.
Danezii vor domni.
Dar tu, Uhtred Ragnarson...
căci acesta ţi-e numele acum...
Tu trebuie să domneşti.
Spre binele saxonilor, trebuie să-i iei locul lui Alfred.
Doar tu poţi uni cele două triburi.
Lucrurile la care Alfred doar nădăjduieşte pot fi ale tale.
Ale noastre, stăpânul meu.
Regele meu.
Voiesc să-ţi fiu regină.
Şi astă inimă va fi a ta, de o vei voi.
E a mea. Mi-o vei înapoia.
- Ai părăsit-o să-ţi scapi pielea. - E a mea.
La nevoie, te voi răpune. Chiar aici.
Eşti oaspetele fratelui meu, aşa că închid ochii de data asta.
Dar, de mă mai ameninţi, îţi dau măruntaiele la porci.
Nu te clinti, domnia ta, sau îţi tai beregata!
- Nu te mint. - Skade e a mea.
Nu te clinti, rogu-te.
Nu pricepi.
Pe Skade nu pune nimeni stăpânire.
Ea se face stăpână pe o parte din sufletul tău.
Sângele ei devine şi al tău.
Sunt încredinţat că vom mai sta de vorbă.
Îţi mulţumesc, domnia ta.
Doar eu îţi pot lua viaţa.
Ragnar, am făgăduit că voi păstra pacea, dar vreau să lupt cu Uhtred.
Mi-a răpit soaţa, clarvăzătoarea, şi mă umple de ruşine.
- Vreau să-i spintec burta. - Nu acum.
Voiesc să luptăm cu toiegele, cu Skade în chip de trofeu.
Păr Roş, nu e momentul cuvenit.
Răspunsul meu e nu.
Blestem fiece clipă cât mă aflu pe apă.
Dacă Domnul ar fi vrut să străbat mările, m-ar fi făcut peşte.
Sau danez.
Mă rog să nu înfruntăm zadarnic furtuna asta.
Asta nu se poate numi furtună.
Am venit cu mama pe o corabie ce şi-a pierdut jumătate din echipaj.
Valuri mai înalte ca un hambar i-au tras la fund.
Nu voiesc s-aud povestea asta.
La Dunholm vei înfrunta adevărata furtună.
Mă voi întoarce la miazăzi, trimiţând oştenii lui Păr Roş
şi corăbiile pe râul Ouse.
Ne veţi urma şi vom ataca împreună Mercia,
apoi Wessexul şi-l vom răpune pe Alfred!
O voi găsi pe frumoasa Aethelflaed şi o vom silui pe rând!
Ne numărăm arginţii.
Prăduim tot, de la miazănoapte la miazăzi, de la răsărit la apus.
Apoi ne vom învrăjbi între noi şi planul se va duce de râpă.
De ce ne-am învrăjbi între noi?
Aşa va fi.
Pe boaşele tale de ţânţar că aşa va fi!
De ce? Pentru că o spui tu?
Pentru că fiecare dintre voi se amăgeşte că ar fi cel mai de seamă războinic.
- Poate fi un singur ocârmuitor. - Eu.
Am corăbii şi oşteni. Nu am lenevit într-o fortăreaţă.
Mă faci leneş, Păr Roş?
Îţi cer să mi te alături, Ragnar, cum a făcut Haesten.
Când m-am alăturat ţie?
Ţi-am dat merinde, nu ţi-am jurat credinţă.
- Ai vrea să cârmuieşti tu? - Da. De ce nu?
Ce victorii ai repurtat?
Întreabă cel cu jumătate de oaste răpusă de un rege bolând.
- Lăsaţi ocările! - Urmează să vă măsuraţi mădularele.
- Poate fi un singur cârmuitor. - Tu trebuie să ne conduci, Ragnar.
Pentru că ţi-e frate?
Pentru că e singurul în care toţi avem încredere.
Singurul.
- N-ai încredere în mine, casapule? - Nu te cunosc şi nu-mi eşti pe plac.
Dar eşti vărul lui Ragnar.
Problema nu e cine ocârmuieşte, ci cum împărţim prada.
Să nu vindem pielea ursului din pădure.
Uhtred spune că trebuie să ne unim oştile.
Văd că nimeni nu e aşa de nesăbuit să-l contrazică.
Mă ştiţi cu toţii.
Îmi ştiţi tatăl şi bunicul.
M-aş mândri să fiu în fruntea următoarei mari oştiri daneze,
dar numai cu învoirea fiecăruia dintre voi.
În schimbul încrederii, vă făgăduiesc:
când Alfred va fi îngenuncheat, şi va fi negreşit,
veţi căpăta argint, ba chiar mai mult.
Veţi dobândi renume şi onoare pe această lume şi pe cea de dincolo.
Aşadar, cine e cu mine?
Păr Roş?
Da, sunt cu tine.
Îţi închin sabia mea. Mă jur.
Haesten?
Nu cârtesc. Şi eu te voi urma.
Şi eu, vere, ca întotdeauna. Ştii prea bine.
Şi eu.
Ştiu fiecare saxon care-i poartă ranchiună lui Alfred.
Şi-s mulţi. Veţi avea trebuinţă de mine.
Mai rămâne Uhtred.
Îi închin sabia fratelui meu, fără îndoială.
Atunci aşa rămâne.
Regatul Wessex ni se va preda.
- Sau îl vom pârjoli. - Da!
- Nu putem lupta cu oastea din Wessex. - Taci!
- Sunt neamurile, tovarăşii noştri. - Osferth, ţine-ţi gura!
Acum, sabia.
- Dacă-mi îngădui... - Lasă-ne!
Stăpână. Stăpâne.
Stăpâne, de ce te căzneşti aşa? E pace.
Plutesc îndoieli, draga mea. Acestea otrăvesc Englitera.
Trebuie să port povara asta pe umeri. Şi o voi purta, cu voia lui Dumnezeu.
Trebuie să aflu dacă-s în stare. Şi sunt.
Sunt.
Mă rog să te înşeli...
dar ştiu că ivirea ta
îi va arde pe suflet pe năzarnici şi pe păgâni.
Alfred.
Nu mă vei părăsi niciodată.
Beocca, n-ai scos o vorbă toată ziua.
Ba da.
Dar am multe pe cap.
Dunholm. Nu s-ar cădea să te târăsc înapoi într-un astfel de loc.
Mă tem că te vor copleşi amintirile.
Duceam o altă viaţă, Beocca. Acum sunt cu totul alta.
Sunt de-a pururi cu tine.
- Călăreţi. - Ar trebui să ne ascundem.
Haesten.
Ce caută la miazănoapte, aşa departe de Beamfleot?
- Ce să fie oare? - Poate-s neguţători.
- Un bărbat şi o femeie. - Deschideţi porţile, să-i vedem mai bine.
O parte din mine nădăjduia să nu te afli aici.
Thyra?
- Thyra, ce cauţi aici? - Nu te bucuri să mă vezi?
Măi să fie, ce frumoasă eşti!
- Şi zâmbeşti. - Sunt fericită.
Lumina ochilor mei! Ai bătut tu atâta drum?
- Ca să te văd. - Preotul pe cine caută?
Brida, îngeraşule, iar ai înghiţit o viespe.
- Beocca a ţinut morţiş să mă însoţească. - E un sâmbure de adevăr.
Vin la porunca regelui, să-l exilez oficial pe Uhtred din Wessex.
Aşa e orânduiala.
Când Thyra se va sătura de tovărăşia fratelui ei, ne vom vedea de drum.
Ai venit să-i spui lui Uhtred ce ştie deja?
Să-l văd ultima oară, poate să-i ard o mamă de bătaie.
- E adevărat ce spune? - Negreşit.
Thyra.
Mă bucur să te văd.
Copiii mei o duc bine? Ai auzit ceva de ei?
- Sunt bine, sănătoşi, pe mâini bune. - Vin curând după ei.
Te las să te hodineşti.
Vorbesc mai târziu cu preotul.
- Preotul ăsta te face fericită? - Da.
- N-aş putea trăi fără el. - Nici eu, fără tine.
L-am văzut pe drum pe fermecătorul jarl Haesten.
Îl ştiu de la vizitele în Winchester. S-a aliat şi cu voi, şi cu Alfred?
Haesten e danez.
- Într-adevăr. - La fel ca Uhtred.
Părinte Beocca.
Bine ai venit la Dunholm.
Nu mă mir să te văd aici.
Printre prieteni!
- Finan. - Părinte, mă bucur să te văd.
Osferth. Şi danezul cu moacă de şobolan.
Sunt Sithric.
Soaţa ta a plecat de la Coccham. S-a întors la hanul din Winchester.
- Zău? O duce bine? - Da.
Şi e guralivă.
Lăsaţi-ne singuri.
Aşază-te, părinte. Mergem toţi să ne uşurăm.
Ce-s toate astea?
- Vă pregătiţi de luptă? - Nu te priveşte.
Mă tem că mă va privi cât de curând.
Zi ce ai de zis şi pleacă!
Rogu-te, grăieşte!
Nu vreau să te dojenesc sau să te salvez. N-am venit pentru Alfred.
Ci pentru Aethelflaed. Se ascunde într-o mănăstire.
- De cine? - De soţul ei.
I-a pus gând rău.
Nu e treaba mea.
Are străjeri, îl are pe rege, chiar şi pe Steapa.
A întrebat de Uhtred.
Aethelwold a venit singur aici?
A sosit cu Haesten şi Păr Roş.
După ce i-a fost musafir lui Aethelred.
Da. Asta a făcut.
Puneţi la cale să-l înscăunaţi pe Aethelwold rege în Wessex?
Dacă Haesten revine la miazăzi, va afla unde se ascunde Aethelflaed.
Beocca, mi-am jertfit jumătate din viaţă pentru Wessex.
E de ajuns.
Spune că i-ai jurat credinţă.
Că i-ai făgăduit să-i sari în ajutor împotriva soţului ei.
E un vicleşug pus la cale de Alfred...
Aethelflaed te eliberează de sub puterea jurământului.
Da.
Îţi cere ajutorul nu fiindcă-i eşti juruit, Uhtred,
ci pentru că în tine are cea mai mare încredere.
Atât aveam de zis.
De rămâneam în Wessex şi nu-i juram credinţă lui Eduard,
Alfred m-ar fi ucis.
Am venit pentru Aethelflaed!
Eşti liber să-ţi alegi destinul.
Domnul să te păzească şi să te călăuzească!
Să n-aud vorbe.
N-aş trage nici măcar un vânt către domnia ta.
Doar îi voi spune lui Sihtric
că oastea asta mare ce o închegăm nu va ţine.
Aşa-i.
Îi voi spune lui Osferth că n-am venit la miazănoapte
doar ca să mărşăluiesc spre miazăzi.
Nici eu, Finan.
Domnia ta, te voi urma oriunde, dar am soaţă în Wessex.
Iar Haesten şi Păr Roş nu-s mai presus de Kfartan.
Dacă ţi se cuvine prin naştere să domneşti la miazănoapte,
atunci de ce nu privim către Bebbanburg?
În acea luptă am putea crede.
Uhtred, te implor în chip de prieten. Nu face asta!
Ar trebui să plecăm.
Să-mi las fratele la greu?
Cum aş putea s-o fac?
Trebuie.
Când Alfred era tânăr,
îşi făcea de cap cu tot ce prindea, vă jur.
Nu se putea împiedica. Sau ştia că îi e cu putinţă şi o făcea.
Uhtred.
Ce i-ai zis lui Aethelred?
Ce vrei să spui?
Ai fost la Aethelred. Despre ce aţi vorbit?
Despre şansa lui.
Ce şansă?
Să se proclame rege în Mercia, să-l mânie pe Alfred.
- Să semene discordie, în folosul nostru. - Să-şi ucidă soaţa?
Nu adormi la noapte. S-ar putea să nu te mai trezeşti.
Nu adormi în nicio noapte.
Da, poate l-am povăţuit pe Aethelred să-şi ucidă soaţa.
De ce nu?
E fiica lui Alfred, ar pricinui mult haos.
- Chiar contează? - Da!
De ce? Ne e vrăjmaşă.
Sau părintele Beocca a venit aici să-ţi ceară s-o salvezi?
Până la urmă, la asta te pricepi: salvezi prinţese la ananghie.
Ragnar, pregăteşte ringul de luptă!
Nu las scârnăvia să se vâre-n sufletul meu!
- Atunci nu-i da nas. - Nu!
Vom lupta şi-l voi răpune.
Pentru că scârnăvia a aflat adevărul?
Uhtred, ar trebui să avem o oaste unită, fârtate.
Bag seamă că Uhtred e pe cale să dezerteze din armată!
Aethelflaed a fluierat şi câinele ei dă fuga...
Uhtred, nu merită!
- Iată dovada ce-mi trebuia... - Ce dovadă?
Eşti sfâşiat între danezi şi saxoni!
Ragnar, frate-tău e nehotărât. E de partea noastră sau nu?
Uhtred, ce ai de zis? Cum răspunzi?
Ce ai de zis?
Zic că oastea asta n-are sorţi de izbândă.
Ragnar, priveşte în jur! Suntem vrăjmaşi, uniţi doar de lăcomie.
- Nu există credinţă sau respect. - Nu există credinţă?
- În ochii tăi, cine sunt eu? - Fratele meu.
Prinţesa e mai presus de mine? Nu e de ajuns că-ţi sunt frate?
- Se pare că nu. - Şi tu!
De ce ai venit? Ce solie aduci?
Ragnar! Doar cu mine ai ceva de împărţit.
Uhtred e liber să aleagă ce vrea.
Atunci alege.
Eşti de partea noastră, a fiecăruia dintre noi, sau nu?
Răspunde, casapule de danezi! Vrem să te auzim.
Voi pleca.
Voi pleca, dar nu mă voi întoarce în Wessex.
- Cineva are nevoie de mine. - O prinţesă.
Nu eşti mai danez decât popa.
Eşti boarfa coroanei lui Alfred.
Mi-ai face una ca asta?
Iarăşi?
- Aşa trebuie. - Negreşit că "trebuie".
"Ai jurat".
"Ai făgăduit".
E vorba de renume şi onoare!
Iau înapoi acum tot ce ţi-a dăruit tatăl meu.
Nu te mai numeşti Uhtred Ragnarson!
- Ragnar, nu poţi face asta! - Nu-mi mai eşti frate.
- A fost o joacă pentru tine. - Niciodată.
Pleacă până nu te dau morţii.
Nu o ia pe Skade. Ragnar, e a mea!
Da, Păr Roş. Pregătim ringul.
Şi veţi lupta pe viaţă şi pe moarte pentru vrăjitoare.
- Mă învoiesc. - Nu spune nimic!
Mă învoiesc.
Vom lupta.
Subtitrare: Retail
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania