Sunt Uhtred, fiul lui Uhtred.
Sunt danez pe viaţă.
Am răpit-o pe vrăjitoarea Skade de la războinicul danez Sigurd.
Ea a mea. Te ucid, la nevoie.
Regele Alfred voieşte să-şi protejeze moştenirea,
dar fiul lui, Eduard, refuză un mariaj politic.
- Sunt însurat cu Ecgwynn! - Avem noi grijă de "soaţa" ta.
Şi fiica regelui, domniţa din Mercia, s-a refugiat la o mănăstire.
Nu am uitat fapta târfei. Nici nu voi uita vreodată.
Am mai salvat-o. Acum are iar nevoie de mine.
Danezii şi-au unit oştile sub ocârmuirea fratelui meu, Ragnar.
Vor să mărşăluiască spre Wessex. Am de luat o hotărâre anevoioasă.
- Eşti de partea noastră? - Cineva are nevoie de mine.
Eşti boarfa coroanei lui Alfred.
Nu o ia pe Skade. Ragnar, e a mea!
Da, Păr Roş. Veţi lupta pe viaţă şi pe moarte pentru vrăjitoare.
Mă învoiesc. Luptăm!
Destinul guvernează totul!
DUPĂ ROMANELE SCRISE DE BERNARD CORNWELL
Haide! Aşa!
Ucide-l, Păr Roş!
Omoară-l!
- Dă-l gata! - Hai!
- Omoară-l! - Răpune-l!
Da! Pe el, domnia ta!
- Scoală, casapule de danezi! - Jegoşilor!
Domnia ta, ia-i scutul!
Hai! Prinde-i o lovitură!
Dacă aşa vă jucaţi...
Ţi-e pe plac lupta, Ragnar? O socoţi dreaptă?
Aşa-s luptele.
Capătă ce merită. Omoară-l! Retează-i boaşele!
Ucide-l!
- Omoară-l, domnia ta! - Haide!
Loveşte la picior, domnia ta!
Uhtred! Domnia ta! Aici!
La umăr!
- Da! - Dă-l gata!
- Da, domnia ta! - Ucide-l!
Să dea dracii!
- S-a terminat. - Ba nu! Încă e viu!
- Am zis s-a terminat. - Îmi vreau femeia înapoi!
Nu pierd niciun soldat înaintea adevăratei bătălii.
- Luptam pe viaţă şi pe moarte. - De cârteşti, luptă cu mine!
Ucide-l şi isprăveşte odată!
S-a isprăvit. Gata. Ia ce-i al tău.
- Ia-ţi vrăjitoarea. - E a mea!
Dacă ne vom întâlni în luptă, fii încredinţat că te voi ucide.
Du-te cât mai respiri. Alfred trebuie făcut una cu pământul.
Bucură-te de trofeu!
Acum vii cu mine.
Skade! Nu-i dezlega blestemul! Asta ţi-e datoria!
Te-a înfrânt de două ori. Acum îi aparţin lui Uhtred.
Niciodată! Ţi-am gustat sângele. Viziunile tale îmi aparţin!
Ragnar, nu-i poţi îngădui să plece!
N-am voit să ratez! Data viitoare, te nimeresc.
Porţile! Acum.
Ducă-se învârtindu-se!
Jarlule Ragnar, Cnut! De ce-i îngăduiţi lui Uhtred să plece?
Îi dăruim lui Alfred cel mai de seamă războinic.
- Şi ce ai voi să facem? - Să-l omorâm!
Îi putem răpune pe toţi. Nu şi pe sora ta, fireşte.
Dar nu-i putem îngădui lui Uhtred să căsăpească şi mai mulţi danezi!
Ce valoare ai tu? Din cauza ta se petrec toate astea.
Dă-mi un motiv să nu te ucid.
Eu sunt motivul pentru care ne-am adunat aici.
E valoros pentru că şopteşte vorbe otrăvite la urechile saxonilor.
Întocmai.
Ragnar!
Şopteşti vorbe otrăvite la orice ureche! Mânjeşti cu rahat tot ce atingi!
Pe Uhtred eşti mânios acum. El ne-a învrăjbit.
Nu-i da nas târâturii ăsteia şi nu uita la ce ne-am înhămat!
- Vere, acum ne eşti cârmaci! - Sunt însetat de luptă şi de sânge!
Nimic nu s-a schimbat! N-am pierdut decât o mână de oameni.
Nimic nu s-a schimbat.
Pornim de cum isprăvim pregătirile.
Scoală!
M-a lovit din senin, altfel nu m-ar fi doborât atât de lesne.
Ai avut dreptate. Nu trebuia lăsat să plece.
Vărul meu a fost slab de înger.
Uhtred!
Aici ne despărţim.
Ne aşteaptă un vas la Eoferwic. Alfred va întreba de noi.
- Va şti precis unde sunteţi. - Tot ce se poate.
Nu te lăsa ucis până n-o salvezi pe Aethelflaed.
- Ar fi mare păcat. - Da. Drumul meu va fi fost în zadar.
Aethelflaed e importantă pentru rege şi saxoni.
- După ce va fi în siguranţă, ce vei face? - Ce va voi soarta.
Uhtred, eşti şi vei rămâne veşnic fratele meu.
WINCHESTER REGATUL WESSEX
Haesten.
Doar tu poţi intra în palat.
Trebuie să laşi armele.
- Jarlule Haesten. - Măria Ta.
- Ai bătut cale lungă până aici. - Am fost nevoit.
Soaţa ta e cu tine? Aş vrea să vorbim de religie.
- Nu, doamnă. - Păcat.
Bere, domnia ta?
Te cunosc.
- Eşti preotul războinic. - Doar preot.
Părintele Pyrlig.
- Ai fost la miazănoapte. - Da, stăpâne. La Dunholm.
M-a însoţit Păr Roş, care a rămas cu Ragnar,
împreună cu Uhtred şi Aethelwold.
Aethelwold e acolo?
- Da. - Fără îndoială, vorbindu-ne de rău.
- Îşi fac oaste, bănuiesc. - Da.
Vor porni înainte de miezul iernii.
Vor mărşălui de la miazănoapte spre miazăzi cu oastea unită.
Apropiindu-se de miazăzi, îşi vor îngroşa rândurile.
- Vor dobândi mai mulţi războinici. - Adevărat.
Dacă-mi îngădui, stăpâne,
te-aş povăţui să le ieşi în întâmpinare.
Mulţam, Haesten.
Loialitatea ta nu va rămâne nerăsplătită.
Mulţam, stăpâne. Doamnă.
În pofida insolenţei încrâncenate a lui Aethelwold,
nu credeam că s-ar întoarce împotriva părintelui şi patriei sale.
Şi împotriva regelui său.
Şi-a pecetluit soarta.
Da.
Alfred se va pregăti de război în săptămânile ce vor urma.
Voiesc s-o găsiţi degrabă pe domniţa din Mercia.
- Părinte Pyrlig. - Stăpâne.
Vei scrie şi trimite solie către ginerele meu, Aethelred,
avertizându-l despre oastea de la miazănoapte.
Îi vei da de ştire că o vom înfrunta împreună,
în cel mai prielnic loc din Mercia.
- Când, stăpâne? - Imediat. Nu putem zăbovi.
Îi vom înfrunta şi îi vom înfrânge.
În numele Domnului şi al Engliterei născânde.
Da, stăpâne.
Regele vorbeşte şi trece la fapte cu autoritate, ca de obicei.
Regele se teme că în curând îl vor lăsa forţele.
Niciodată. Dumnezeu e mare.
Ca Alfred. Aşa îşi va aminti lumea de domnia ta.
E vremea!
Nu fac nicio proclamaţie. Spun doar că totul e cu putinţă!
Spun doar că e vremea să schimbăm de-a pururi acest tărâm!
E vremea să scriem o poveste ce se va spune în rândul celor vii
şi în Walhalla, veşnic.
Va fi cântarea şi epopeea noastră!
Să începem!
Pornim.
WINCHCOMBE REGATUL MERCIA
Stăpâna întreabă dacă v-aţi îndestulat.
I-am spus că da, căci bietele măicuţe au bucătărit toată ziulica.
Ne mai dai un strop de bere, peste noapte?
Godric, aveţi o treabă de făcut, pentru care trebuie să fiţi treji.
Maică stareţă, îngăduie-mi să te întreb:
câtă putere îi trebuie unei femei să-şi trăiască aşa viaţa?
- Putere? - Da.
Să se lepede de viaţa din afara acestor ziduri.
Domniţă, noi ne dorim să ne ducem traiul în slujba Domnului.
Nu regret nicio zi petrecută aici.
Maică stareţă, sunt bărbaţi în cuhnie! Danezi.
Închideţi uşile! Blocaţi-le cu masa! Repede!
- De ce nu sar străjerii tăi în ajutor? - Vor sări.
Când vor prinde de veste că suntem în primejdie.
- Ar trebui să-i chemăm. - Nu.
Dacă-s tâlhari, poate vor pleca.
Nu vă apropiaţi!
E lăcaşul Domnului! Plecaţi imediat!
Dacă nu plecaţi şi sunteţi creştini, Domnul vă va trimite în fundul iadului!
Maică stareţă, sunt danezi!
Dacă sunteţi păgâni, urgia Domnului se va abate asupra voastră!
Dar dacă-s creştin din naştere, cu suflet de danez?
Ce e de făcut?
- Uhtred. - Îl cunoşti?
Da, îl cunosc.
- Străjerii tăi nu sunt... - Ce nu sunt?
Nu sunt străjeri adevăraţi. Săbiile lor sunt nişte jucării.
- Aşa e. - Sunt bărbaţi de nădejde.
- Or fi loiali, dar nu-s străjeri. - Abia se pot numi "bărbaţi".
Nu mi-eşti pe plac, tinere. Eşti prea plin de tine.
Sunt păgân, necredincios şi un vrăjmaş al lui Alfred...
Dar vă voi apăra viaţa.
- Şi cine-mi poartă sâmbetele? - Mai mulţi, aş zice.
Uhtred spune că tărâmul nostru se schimbă.
Lăcomia le ia minţile oamenilor. Trebuie să ne păzim.
Poate.
Dar ştiu când aud jumătăţi de adevăr.
Iar el nu mi-e pe plac.
Ea, cu atât mai puţin.
Aşijderea, cotoroanţo!
Îmi aminteşte de mama. Şi ea avea negreşit dreptate.
Cnut!
Da, Ragnar.
Să trimiţi iscoade mâine să pândească oastea lui Alfred.
Aşa curând?
Nu e nesăbuit. Nu va aştepta să-i batem noi la uşă.
Va voi să aleagă locul bătăliei şi nu-i putem îngădui asta.
Fiecare va oferi un voluntar: eu, tu şi Păr Roş.
Da, domnia ta.
- Îi spui tu lui Păr Roş sau eu? - Tu.
Ragnar te înjoseşte.
Ară altă ţarină, cu nădejdea că va sădi sămânţa unui alt fiu.
Ca să-mi fii tovarăş, îţi cer să mă respecţi.
Te respect nespus.
Dar nu vreau să-ţi fiu tovarăş, Brida. Ci ibovnic.
Du-te cât mai ai limbă.
Îmi place că eşti mândră, puternică şi loială. Şi voi pleca.
Păr Roş! Schimbăm o vorbă între patru ochi, Sigurd?
Ragnar cere să trimitem o iscoadă, să-l cate pe Alfred.
- Aşa se cade. - Da.
Nu ca atunci când a îngăduit lupta ta cu Uhtred. Te-a înjosit.
Skade e a ta.
- Ragnar ţi-e văr. - E vreme de război.
Aş pune-o pe soră-mea în fruntea oştii doar că mi-e neam?
Iscoadele ar trebui să poarte şi o solie din partea noastră.
Ni se vor alătura oşteni. Oameni de nădejde.
Să ne mărim amândoi oştile.
Te învoieşti?
Nu sunt împotrivă.
Atunci...
Mi-e de ajuns.
Nădăjduiam că vei veni.
Ştii că te-am eliberat de sub puterea jurământului.
- Mi-a zis Beocca. - Dar iată-te aici.
Am jelit-o pe Gisela.
Tatăl tău a îngăduit să fie numită "târfă".
- Îmi pare rău. - N-a fost vina ta.
Văd că femeia e încă alături de tine. Skade.
E blestemul meu. Trebuie să scap singur de năpastă.
- Nu mai e prizonieră? - Nu va fugi.
Porţi prea multă durere în suflet. Nu te încrede în cine nu merită!
Indiferent de şiretenia şi nurii ei.
Tot despre Skade grăieşti?
Nu-i treaba mea, dar te împreunezi cu ea?
- Nu. - Are sufletul cernit.
Grija mea de acum e siguranţa ta. Întoarce-te în Wessex, la tatăl tău.
- Nu pot. Căminul meu e Mercia. - Aethelflaed, trebuie.
Aethelred va prinde de veste că eşti aproape.
Adevărata primejdie sunt danezii.
Mărşăluiesc încoace, cu o oaste mare. Haesten e cu ei.
Nu te-a dat uitării...
şi eu nu te pot ocroti veşnic.
Nu voi lupta cu danezii. Alfred trebuie să te apere acum.
Dar eşti aici şi-ţi sunt recunoscătoare.
Curând, mă întorc pe moşia mea, să-i înfrunt pe danezi şi pe soţul meu.
Voi lupta.
Trebuie.
La fel ca tata. Căci şi el va porni la război.
Iertare, i-am făgăduit stareţei că mă voi ruga cu ea.
Am multe pentru care să mă rog.
Fii fără umbră de îndoială, domnia ta.
După ce-ţi ţii cuvântul dat prinţesei, întoarce-te la destinul tău, la danezi.
- Crezi că m-ar primi? - Le eşti trebuincios, Uhtred Ragnarson.
Dacă ăsta ţi-e numele, întoarce-te şi ocârmuieşte-i!
Pentru asta vei avea trebuinţă de clarvăzătoarea Skade.
Nu râvnesc la tronul danezilor.
Eu am ales, Uhtred. Acum e rândul tău.
Fii iar stăpân pe viaţa ta!
De-mi întorci spatele, cei dragi vor fi supuşi la cazne şi-n viaţă, şi-n moarte.
A sosit Aethelhelm.
- Ar fi un candidat potrivit. - Da.
- Vine cu suită numeroasă. - Îi place să se umfle-n pene.
Dar are avuţie şi oşteni, de care am eu trebuinţă.
E candidatul perfect.
Nu trebuie să mă vadă bolind.
Domnia ta.
Regele Alfred şi doamna Aelswith îţi urează bun venit.
- Regele e cu Eduard... - Nu-mi amintesc numele tău.
Sunt părintele Beocca, sfetnicul regelui.
- Voi fi găzduit la palat? - Nu, domnia ta.
Ai cele mai primitoare odăi de la han.
- O cârciumă? - Da, domnia ta.
De m-ar însoţi fiica mea, şi ea ar dormi într-o cârciumă?
Însă nu te însoţeşte. Se fac reparaţii în palat.
Din ce ştiu, zidurile romane n-au nevoie de reparaţii.
Dă-i de ştire lui Alfred că voiesc să fiu găzduit în palat.
Găsesc singur cârciuma, părinte.
- Poţi pleca. - Da, domnia ta.
- Sta-ţi-ar în gât... - Ce-ai zis?
Că stridiile sunt un deliciu, domnia ta.
Pornim în mai puţin de-o săptămână şi voi rezolva chestiunea asta.
Ce ai de zis, Eduard?
M-am întors spre Dumnezeu, cum ai cerut.
În faţa Domnului, mi-am făgăduit iubirea. Sunt însurat...
Atunci rupi însurătoarea! Nimic mai simplu.
Cum îţi lipseşte curajul să faci pasul...
- Onoarea îmi cere să rămân însurat! - Eduard, taci!
Episcopule?
Fata despre care vorbim a ales să se călugărească.
- Nu... N-ar fi făcut una ca asta. - S-a dăruit Domnului.
- Nu-i aşa. - Aşadar, căsătoria...
Dacă chiar s-a înfăptuit, poate fi ruptă.
Voiesc să vorbesc cu ea!
Nu contează ce voieşti tu, Eduard! Deloc!
Tatăl logodnicei alese are avuţie şi oşteni.
- Îţi vei face datoria! - Nu voiesc...
Crezi că eu voiam ca frate-meu să fie ucis în luptă?
Să fiu eu încoronat?
Nu e aşa.
Dar mi-am dat seama că nu e doar o povară,
ci şi un privilegiu: cel de a ocârmui poporul.
Coroana din Wessex e de căpătâi.
Wessexul şi Englitera sunt de căpătâi. Nu amorul.
Ea nu s-ar fi călugărit cu bună ştiinţă.
Poate ţine mai mult la Dumnezeu şi la patrie decât la fiul regelui.
Te vei logodi.
Şi, la momentul potrivit, te vei însura cu Aelflaed.
Părinte Pyrlig, adu sfintele moaşte. Fiul meu se va jurui.
Dinţii sfântului Cuthbert sau ceva mai domol?
Se cuvine să fie dinţii, părinte.
- Şi copiii mei? - Li se va purta de grijă.
- Fără mama lor. - Fireşte. Ea acum îi aparţine Domnului.
Copiii o vor duce bine.
Dar, mai întâi, ai de încheiat un târg şi de purtat o bătălie.
Dacă nu învingi, copiii vor ajunge robi şi mama lor, o târfă a vikingilor.
Coroana e de căpătâi.
Pricepi?
Da.
Mergem agale şi poposim ades?
Să ne păstrăm forţele. Bătălia nu va începe fără noi.
Aşa-i.
Voiesc să întreb ceva, fără şagă, rămânând doar între noi.
- Ai încredere în mine? - Fireşte. Grăieşte fără teamă.
Voiesc să ştiu de crezi că Ragnar e nimerit să conducă oastea.
Uhtred l-a propus, dar a plecat.
- Uhtred ne-a trădat. - Întocmai.
Aşadar, vărul tău chiar e cel mai nimerit să ocârmuiască oastea?
Cnut, ţi-am vorbit prieteneşte. Erau doar vorbe-n dorul lelii.
N-am priceput ce ai zis, dar îţi spun şi eu ceva, doar între noi doi.
Ragnar e un om de ispravă. Tatăl său, Neînfricatul, era şi mai şi.
Singurul ţel al lui Ragnar a fost să-l răzbune.
Şi l-a ucis pe Kfartan.
Da, de asta nu mai are niciun ţel.
Din nou, mi-e greu să nu-ţi dau dreptate, Aethelwold.
Ragnar e pe ducă. De asta te va ucide.
- De ce? - Din pricina ta l-a pierdut pe Uhtred.
- Doar i-am deschis ochii. - Iar el îi va închide veşnic pe ai tăi.
Mi-eşti drag, Aethelwold, dar Ragnar te va omorî cât de curând.
În numele lui Alfred, regele din Wessex, iau aceşti copii.
- Vor fi ai Bisericii... - Nu!
Îl vor sluji pe Dumnezeu.
- Eşti Ecgwynn? - Ea e.
- Da. - Eşti chemată în Winchester.
- Va întreba de nepreţuita lui fiică. - Spune-i că Aethelflaed e bine.
Cum se apropie oastea daneză, nu avem de ales.
- Ne alăturăm lui Alfred. - Şi păstrăm Mercia neatinsă.
Atunci vom lupta, Aldhelm.
Cu puţin noroc, va pieri cine trebuie.
Sunt flămânzi ca lupii! Du-i dincolo.
Ne dau gata proviziile de iarnă şi le râgâie în aer!
Aşa-i.
Iată-vă!
Aşa! Să puneţi nişte cărniţă pe voi.
Bravo, fetelor!
Bineţe, măicuţo!
- Sunt stareţă. - Nu-mi pasă.
O vom aştepta pe Aethelflaed!
Daţi fuga-n sala mare!
Aşa!
- Ce este? - Maică stareţă!
Danezii sunt afară! Taman ce au ucis un om.
- Câţi sunt? - Nu i-am numărat, dar mulţi.
De ce nu dau buzna înăuntru?
Finan, stai! Sihtric. Poate nu ştiu că suntem aici.
Au întrebat de domniţa Aethelflaed.
- Atunci au mirosit ceva. - Au doi ostatici.
Aşteptăm înăuntru, fără să scoatem vreun sunet.
Stareţă, du-te şi vorbeşte cu ei.
- Nu... - Ba da, pentru că trebuie.
- Nu ţi-am zis că nu-mi eşti pe plac? - Ba da.
Să creadă că sunteţi fără apărare. Zi că Aethelflaed nu-i aici.
- Şi noi o să ne ascundem? - O să tragem folos din asta.
Maică stareţă, ostaticii o să moară. Nu-i poţi salva.
Trebuie să salvăm măicuţele şi pe oamenii mei.
- Şi pe Aethelflaed. - Maică stareţă?
- Mă duc eu. - Nu.
Nu. E lăcaşul meu sfânt. A mea e răspunderea.
O voi face.
E Haesten, cu doar vreo 40 de oşteni, din ce văd.
- Lasă-ne să luptăm! - Aşteptaţi!
Ce voiţi?
Avem merinde şi bere. Vi le dăm.
Însă nu avem argint.
Dacă viaţa ne-o cereţi, voiesc să ştiu de ce.
Aethelflaed!
Aethelflaed...
De câte ori să mai grăiesc ca prostul numele ăsta?
O voiesc pe Aethelflaed!
Dă-mi-o sau omul ăsta crapă!
Nu...
Nu e nimeni în lăcaşul acesta pe nume Aethelflaed!
De mai tăgăduieşti o dată, moare şi al treilea om.
În plus, îţi ard mănăstirea, cu toţi cei din ea!
Eliberează-l şi ia-mă pe mine în schimb!
Sau sunt prea puternică pentru tine?
De ce te porţi aşa? De ce măcelăreşti oameni fără motiv?
Dagfinn.
Aethelflaed.
De ce trebuie să vărsaţi sânge? Sunteţi păgâni! Oameni fără Dumnezeu!
Iar voi sunteţi făpturile Necuratului! Nimic mai mult!
Nu pot decât să vă trimit în iad, la el.
Nu puteai să-i iei toporul din mână?
- Acum, domnia ta? - Încă nu facem nimic.
Aethelflaed!
Au murit destui să-ţi salveze ţie fundul!
La Beamfleot şi acum, aici.
Stăpânul meu, Erik, nu şi-a dat viaţa pentru tine?
Câţi trebuie să-l urmeze?
Arată-te!
Sunt mulţi bidivii în grajd. De ce nu s-au arătat oştenii?
Pentru că, precum cei pe care i-am ucis, fac pe ei de frică.
Aethelflaed!
E aici.
Haesten!
- Era Uhtred! - Am văzut.
- De ce nu-i la miazănoapte? - Pentru că-i aici!
Blocăm toate intrările, dar nu poarta cea mare!
Şi aşteptăm!
N-avem ieşire.
Suntem în viaţă, iar ei au pierdut 12, 13 oşteni.
Dar ne-au încolţit sub un acoperiş de lemn.
Şi ce propui, domniţă? Să te predai?
Da. Haesten adevăr grăieşte. De ce să piară atâţia pentru mine?
Haesten n-a zis adevărul în viaţa lui!
Să nu te mai aud spunând asta! Sau pieirea lor va fi fost în zadar.
Am auzit că ai tăi au ajuns la râul Ouse.
- Aşa am primit solie. - E bine.
Ne trezim cum se crapă de ziuă şi iuţim pasul.
De ce ne irosim forţele?
Prima bătălie se duce mereu în minte.
Când ne vor zări iscoadele lui Alfred, voiesc să avem şi oştenii lui Păr Roş.
Să avem puzderie de oşteni.
Atunci ne trezim în zori şi iuţim pasul.
Dar Haesten?
Mă aştept să se ţină de cuvânt, să ne apere şi să atace de la răsărit.
Dar doar văzând vrăjmaşii şi câmpul de luptă
vom pune la cale strategia.
Aşa-i.
Pleci să mai sădeşti seminţe, vere?
- Mă culc, Cnut. - Singur?
Ragnar!
Iarăşi?
Da.
E ultima oară, crede-mă.
Mai vreau un singur fiu. Ţi-o făgăduiesc.
Altfel, îţi retez mădularul.
Îţi făgăduiesc.
Aethelwold, prietene!
- Cum îţi merge? - Sunt viu, din fericire.
M-am tot gândit la spusele tale.
Că Ragnar mi-a pus gând rău şi mă va ucide.
- Cât de curând. - Da, mulţam că-mi reaminteşti.
Mă întrebam...
dacă n-ar trebui să-l ucid eu.
Oare aş izbuti?
Măcar nu râzi de ideea mea.
Cum?
- Cum l-ai ucide? - Când doarme. Doar n-o să lupt cu el!
- Când? - Curând.
Înainte să-mi facă el felul.
- Diseară? - Diseară...
- Abia mi-a trecut prin cap. - Diseară s-o faci.
Mâine, iuţim pasul. Ne gândim la bătălia ce ne paşte.
Mâine, Ragnar va fi cu totul altfel.
După isprava asta...
te vei afla sub pavăza mea, prietene.
Prea bine.
Diseară să fie.
- Berea e bună. - Da.
Tare bună!
Pentru cei ce-au făcut berea!
Să le dea Dumnezeu sănătate!
Să le dea zeii sănătate!
Au ferecat uşile pe dinafară, cu excepţia ăsteia.
- Ne vor da foc? - Nu. Te voieşte în viaţă.
Ar trebui să deschidem uşile şi să luptăm, domnia ta.
- Ca să pierim? - E şi ăsta un plan.
Osferth, deschizi uşile şi te retragi.
Facem zid de scuturi şi ne târguim cu ei.
- Ne târguim? - Haesten îşi voieşte trofeul.
La uşă!
Dacă eşti într-adevăr a mea, vei face cum îţi spun.
În schimb, nu te voi părăsi. Mă voi întoarce după tine.
- O alegi pe ea? - Salvez viaţa tuturor.
- Predându-mă în chip de trofeu. - Nu te voi părăsi.
Mă voi împreuna cu tine.
Rămâi blestemat până te ţii de cuvânt.
Te vei ofili, Uhtred, până vei veni după mine.
Şi voi veni.
Zid de scuturi!
Domnia ta, se pregăteşte ceva!
La arme! Trageţi săbiile!
Ridicaţi drugul din uşă!
Mişcaţi!
Sunt doar vreo 30 de ticăloşi.
Dacă lupţi, Haesten, vei pierde mulţi oşteni, ţi-o făgăduiesc!
Am destui.
Dar tu ai o singură viaţă. Şi am de gând să ţi-o curm.
Ieşim!
Dagfinn! Uşurel.
Nu plec fără ea, Uhtred.
Eu voi pierde oşteni, dar tu vei rămâne fără nimic
şi târfa aia tot va fi a mea.
Atunci ia-o cu forţa. Căci doar aşa vei izbuti.
Sau putem cădea la înţelegere. O muiere în schimbul alteia.
N-am trebuinţă de o măicuţă.
- Care muiere? - Skade. Clarvăzătoarea.
Finan.
Ea a ta.
În schimb, pleci cu oştenii tăi şi nu te mai întorci.
N-ai căderea să mi-o oferi.
- E a lui Păr Roş. - Eu aleg a cui sunt!
A celui cu voinţa de a ocârmui. De a cuceri!
Păr Roş nu e acela.
I s-a arătat pieirea lui Albert în bătălie.
Bărbatul ei va trage mari foloase din pieirea lui.
Adevăr grăieşte?
Da.
Mă pot apropia?
Uhtred, nu te poţi târgui cu găinarul ăsta!
Eşti destul de aproape.
Dacă bateţi palma, nu voi fi predată ca o târfă.
Vin singură la noul stăpân.
Dacă nu vă ţineţi de cuvânt, o să muriţi în chinuri!
V-o făgăduiesc.
Ne-am înţeles? Skade pentru Aethelflaed?
- S-a făcut. Clarvăzătoarea e a mea. - Du-te înapoi. Va veni la tine.
- Apoi pleci. - Aşa voi face.
Te blestem din nou, Uhtred de Bebbanburg.
Te vei ofili!
Du-te.
Lăsaţi-o să treacă!
Asta nu înseamnă că prinţesa e iertată, Uhtred.
- Scapă doar de data asta. - Du-te!
Nu eşti stăpân pe viaţa ta.
Stăpâne.
Aethelhelm, pici la ţanc.
E cel mai nimerit să ne vedem la ora rugii.
Măria Ta, e o onoare să fiu invitat aici.
Pesemne că domnia sa este Eduard?
Domnia ta, şi eu mă bucur să te văd la Winchester.
Sunt nerăbdător s-o cunosc pe Aelflaed când vei crede domnia ta de cuviinţă.
E fermecător.
Aethelhelm, nu voi umbla cu ocolişuri.
Ne paşte un război. Moşiile tale sunt în primejdie.
Danezii vin cu oaste mare înspre miazăzi.
Să ne rugăm pentru forţa şi dârzenia de a-i înfrânge din nou.
Alătură-te mie!
Mă culc.
Bună să vă fie noaptea!
Subtitrare: Retail
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania