Sunt Uthred, fiul lui Uthred.
Regele Alfred e pe zi ce trece tot mai slăbit,
lăsând Wessexul pradă vrăjmaşilor din sânul său.
Aethelwold e acolo?
Vor mărşălui de la miazănoapte spre miazăzi cu oaste unită.
Şi eu sunt socotit acum primejdios.
Dar am făgăduit să-i fiu pavăză lui Aethelflaed, fiica lui Alfred.
Soţul tău îţi poartă sâmbetele. Plec.
Fă la fel!
Şi Aethelred, şi Haesten i-au pus gând rău.
Am plătit scump salvarea ei.
Skaede pentru Aethelflaed.
Te blestem din nou, Uhtred de Bebbanburg.
M-am tot gândit că Ragnar mă va ucide. Ar trebui să-l răpun eu.
Fratele meu s-a lepădat de mine pentru trădare. Pe bună dreptate.
Nu-mi mai eşti frate!
L-am trădat, lăsându-l cu nişte tovarăşi lipsiţi de onoare.
Destinul guvernează totul!
A murit!
Alfred s-a prăpădit! E mort!
Alfred e mort!
Javra saxonă s-a prăpădit! Alfred e mort!
Jackdraw, e adevărat? Cum ai prins de ştire?
Vuieşte întregul ţinut. Se zice c-a murit.
Şi-a deşertat sufletul prin dos!
Ragnar! Alfred e mort! Jigodia saxonă s-a prăpădit!
Ragnar!
Ragnar?
Ragnar...
Ragnar!
Ia sabia! Ţine-o bine!
Ragnar! Strânge-o şi ţine-o bine!
Ragnar, ţine-o!
Ragnar, ţine-o! Nu! Ragnar, nu!
Nu!
A crăpat. E o veste bună.
Nu!
Ragnar!
Ragnar! Nu!
În lături!
Ragnar, nu!
Cine a făcut asta?
Târfa lui?
O să cat un răspuns.
Ragnar Ragnarson, singurul bărbat adevărat dintre voi, s-a prăpădit!
Cine l-a răpus?
Laşilor! Toţi sunteţi nişte laşi!
L-aţi răpus când dormea!
Brida, l-a ucis ibovnica lui. Ţinea cuţitul în mână.
Sabia lui era împlântată în burta ei.
De ce-ar fi ucis-o? Voia s-o lase grea. Ea de ce l-ar fi răpus? Cum?
Poate chiar tu l-ai ucis.
Soţul ei avea o ibovnică, aşa că turbata asta i-a ucis pe amândoi.
Păr Roş, nu!
- Nu ăsta e răspunsul! - Vă conducea! Vă făgăduise avuţii!
- Apărare! - Mergem mai departe!
- Nimic nu s-a schimbat. - Ba da, totul!
Mărşăluim mai departe!
- Nu aveţi conducător. - Atunci eu voi ocârmui...
Cu Păr Roş.
Îl îngropăm pe Ragnar şi ne continuăm marşul.
Îngropaţi-l şi faceţi-o să-şi ţină gura.
Eliberaţi-o.
Nu-l cunoşteam bine, dar era un om de ispravă.
Un războinic viteaz.
DUPĂ ROMANELE SCRISE DE BERNARD CORNWELL
DROITWICH MOŞIA LUI AETHELFLAED DIN MERCIA
O să fii ascultător?
Îi grăieşti de parcă te-ar înţelege.
Poate nu pricepe cuvintele, dar va şti că sunt un prieten de încredere.
Când ne vom avânta în bătălie, nu va pregeta.
Aşa te porţi şi cu oştenii?
Le câştigi încrederea şi te aştepţi să te urmeze?
Nu e nici un joc, nici o strategie.
Aşa eşti tu.
Un bărbat care inspiră încredere.
Voiesc să mă săruţi.
Şi apoi?
Începem cu sărutul şi apoi mai vedem.
- Dar, de nu voieşti... - M-ar bucura nespus...
Şi apoi aş regreta.
Domniţă, Erik nu putea fi al tău. Nici eu.
- Nu voiesc să treci prin acelaşi chin. - Cine ar şti?
- Cine ar trebui... - Skade ar şti.
Vrea să nimicească tot ce mi-e drag.
Trebuie s-o regăsesc şi s-o aduc înapoi.
Socot că e cu neputinţă s-o aduci înapoi.
- Dar trebuie. - Cum?
Nu poţi ataca Beamfleot.
Îţi trebuie o oaste ca să lupţi cu a lui Haesten.
Tata se alătură oştii din Mercia la Aegelesburg.
Îi voi ieşi în cale lui şi lui Aethelred cu străjerii noştri.
Bine faci! Vei fi în siguranţă acolo.
Îi voi spune regelui că Haesten a încercat să mă răpună.
Atacându-mă, a devenit un vrăjmaş al Wessexului.
Vino cu mine!
Tata te va ierta. Îi vei conduce oastea să atace Beamfleot.
- Nu voiesc să mă ierte. - Atunci foloseşte-i oastea!
Foloseşte-i oştenii! Şi adu-o înapoi pe Skade.
Îţi ofer calea de a pune capăt acestui blestem.
WINCHESTER REGATUL WESSEX
Stăpâne, suntem pregătiţi să încondeiem un capitol nou.
Aud că umblă vorba-n ţară cum c-aş fi murit.
Ce se vor înfricoşa danezii!
Vei mărşălui în Mercia, lângă Aethelred, şi-i vei privi în ochi.
Îi voi privi în ochi.
Da.
- Steapa, când eşti pregătit. - Da, stăpâne.
Pornim!
Oşteni ai Wessexului!
Pornim!
Lăsaţi-ne.
Unii din oştenii lui cred că e un semn.
A pierit fără sabie. N-avem sorţi de izbândă.
Acum sunt oştenii tăi.
Încredinţează-i că nu e aşa.
Nu-i împiedic să revină la miazănoapte. Nu mai au conducător.
Îi putem ocârmui noi.
În zori ziceai că vei ocârmui cu Păr Roş. Acum mă alegi pe mine?
Cu el nu râvnesc să mă împreunez.
Deja suntem divizaţi.
Fără Ragnar, triburile se vor dezbina.
Te las să jeleşti.
Ne vei găsi la râul Ouse. Uniţi.
Ragnar a fost răpus ori de tine, ori de Păr Roş.
De ce nu pricepi că dormea cu o târfă şi că ea l-a răpus?
Cine ştie ce-or fi avut de împărţit?
Ragnar nu te preţuia şi nu-ţi merita iubirea.
Am pierdut un mare războinic!
Un om mare!
O ştiu mai bine decât oricine. Ragnar Ragnarson îmi era văr.
Sunt mânios pe el. Merita o moarte mai de soi!
A fost ucis pe jumătate despuiat, fără nădragi şi sabie!
Departe de câmpul de luptă.
Mă tem nespus de aşa o moarte.
Şi marele nostru războinic, Păr Roş, se teme de aşa o moarte.
Dar noi suntem cei norocoşi, care îi au pe zei pavăză!
Da!
Cu paloşul în mână, ne aşteaptă o bătălie de purtat...
pământuri de cotropit, argint de împărţit şi saxoni de răpus!
Suntem danezi şi suntem uniţi!
Suntem uniţi!
Uniţi!
Osferth...
Dă-i de ştire lui Uhtred că avem oaspeţi. O muiere.
- Cum ştii că-i muiere? - Mai întrebi?
Adu-l pe Uhtred.
Ştiam că te voi găsi cu prinţesa.
S-a petrecut ceva?
L-ai părăsit.
Pe Ragnar?
Te-a aşteptat ani la rând, iar tu ai plecat după câteva zile.
Mai bine lăsai târfa saxonă să piară.
- Unde e? Vin la el. - E mort! Ragnar e mort!
Nu chefuieşte în Walhalla.
Zace sub nişte pietre, lângă lacul de la Loidis!
Nu a pierit cu onoare.
Deloc.
Îşi va petrece veşnicia în îngheţatul Niflheim,
din pricina ta, Uhtred de Bebbanburg.
Ai ales-o pe ea.
L-ai ales pe Alfred şi pe Ragnar l-ai părăsit.
Nu, Sihtric.
Ai merita să te ucid...
dar vreau să te macine durerea morţii lui.
Îţi era frate.
Uhtred, eu...
- Frate-meu a murit. - Doamne...
E vina blestemului lui Skade! Nu se mai isprăveşte odată.
Nu crezi că aşa e viaţa?
Moartea ne cată pe toţi.
Ba e mâna ei! Trebuie s-o aducem înapoi.
- Mergem la Alfred şi la Aethelred. - Da?
Şi cerem în genunchi o oaste.
BENFLEET REGATUL ENGLITEREI DE RĂSĂRIT
Când toţi oştenii lui Păr Roş vor fi plecat pe Ouse,
vom mărşălui în Mercia,
apoi în Wessex.
Va cere să i te trimit...
Păr Roş.
Eu aleg cu cine mă întovărăşesc.
Cu cine mă împreunez.
Cu cine ucid.
Tu ştii doar să iei femei cu sila. Nu ţi se oferă de bunăvoie.
Fie că le iau cu sila sau mi se oferă, capăt ce voiesc.
Poţi să-mi iei trupul, dar nu-mi vei dobândi puterea.
Cu o mie de oşteni, am destulă putere.
Alesul meu va trage mare folos din pieirea lui Alfred.
Dar va trebui să mă dăruiesc lui...
atunci când mă va merita.
Poate-ar trebui să te călăresc acum, ca să isprăvim odată.
- Arată ce poţi, domnia ta. - Să-i arăt ce pot unei femei?
Te voi primi în trupul meu şi puterea mea te va cuprinde.
Uhtred va veni şi, dacă vrei să-i iei locul,
mai întâi trebuie să-l răpui.
Atunci voi fi a ta.
AYLESBURY REGATUL MERCIA
Călăreţi.
Suliţaşii pe metereze!
Să nu treacă nimeni!
S-ar cuveni să te ucid pe loc, domnia ta.
Poţi încerca, prietene.
Vin să-l văd pe rege.
Te-ai înhăitat cu proscrişii.
E proscris în Wessex, nu în Mercia.
Venim să-l vedem pe tata.
Ce ai să-i spui regelui, dar nu soţului tău?
Voiesc să vorbim despre trădare şi trădători.
Danezul Haesten a atacat mănăstirea de la Wincelcumb.
Ca să mă răpună.
Haesten i se dă prieten lui Alfred. Îl amăgeşte.
Proscrişii pot trece.
Fără arme!
Niciuna.
Aethelred, precum domnia ta, suntem vrăjmaşii danezilor.
Irlandezule, aveţi poruncă să intraţi fără nicio armă.
Mă bucur că te găsesc bine, sănătoasă.
- Aldhelm. - Îi dau de ştire regelui că ai sosit.
Tata nu-mi poate bănui soţul de trădare.
Ar trebui să-l ucidem, să isprăvim.
Ca Wessex şi Mercia să se războiască taman acum?
Domniţă, glumeam. Îi facem mâine de petrecanie.
- Staţi! - Înţelegem ce spui, voinicule.
Steapa, suntem înfometaţi şi însetaţi.
Domniţă, poţi intra. Proscrişii nu.
Atunci rămân aici, cu proscrişii.
- Cum voieşti. - Dacă trebuie să mă uşurez?
- Scoate-ţi sula. - Ce ne facem dacă zici că-i armă?
Steapa, ne-ar prinde bine nişte merinde şi bere.
Dau poruncă să fie aduse.
Steapa, vezi să fie bucate alese! Carne! Şi bere gârlă.
Că Uhtred nu mai e de parte danezilor e una.
Dar, dacă se dă de partea lui Alfred sau a lui Eduard, e alta.
Ce l-o fi împins să schimbe tabăra?
Aşa e Uhtred.
Cine l-a chemat la miazăzi? Nevastă-mea?
- Cum, domnia ta? - De ce?
De ce l-a chemat în ajutor? Ce ştie?
Contează?
Când danezii ne atacă şi nu ştim sigur de partea cui suntem?
Da, contează! Foarte mult!
Ea ştie că o pun în primejdie.
A fugit şi l-a chemat pe Uhtred, făgăduindu-i că-l va primi în pat.
Ştia.
Atunci să ne lămurim ce are Uhtred de vorbit cu tatăl ei.
- Oştenii să fie pregătiţi. - Pentru ce?
Dacă a venit să mă acuze, să mă ponegrească, să fim pregătiţi.
Da, domnia ta.
- Steapa. - Sigebriht.
S-a încropit un consiliu. Proscrişii sunt chemaţi.
- Cum adică s-a încropit? - Nu e un sfat în toată legea.
Pesemne că lipseşte regele.
Iertare că ai aşteptat în frig, draga mea. E vina tatălui tău.
A cumpănit bine şi a hotărât să nu participe.
Eu ţin locul regelui şi voi grăi în numele lui.
- Avem de vorbit cu Alfred. - Eduard e Alfred.
De data asta.
Toţi suntem curioşi ce ai de zis, draga mea.
- Grăieşte! - Danezii se apropie.
Da, de asta ne-am strâns aici. Doar n-am pornit la vânătoare!
Haesten e cu ei. Oastea lui îi sprijină.
Haesten i-a dat de ştire regelui că danezii vin spre miazăzi.
Fireşte, domnia ta.
I-a mai spus regelui că în rândurile oştii te afli şi tu, Uhtred Ragnarson.
- Nu-i aşa, părinte. - Vedem bine.
Haesten l-a trădat pe rege. A venit în Mercia să mă ucidă.
- Uhtred m-a salvat. - Domnul e mare! Fie lăudat!
- Fie lăudat! - Nu pricep.
Cum ştia Uhtred că eşti în primejdie?
Cum ştia unde să te găsească?
- Curioasă întrebare, domnia ta. - Una fără importanţă.
Uhtred a croit un plan cu danezul Haesten
să te salveze ca să te încrezi în el, să pătrundă aici.
Nu!
- O fi iscoadă? - Poate chiar asasin?
Nu. M-a salvat!
Era de aşteptat.
- A riscat totul pentru mine... - Asta vrea să crezi, fireşte.
E un plan cam încâlcit, Aethelred. Ce poate urmări?
- E aici, printre noi. - Sub pază.
Atunci hai să aflăm adevărul!
Să auzim de ce anume e Uhtred aici.
Ce ai să-mi spui?
Voiesc să vorbim singuri.
Acesta e un consiliu. Ce ai de spus ne priveşte pe toţi.
Sunt prietenii şi aliaţii mei. Nu le tăinuiesc nimic.
Am salvat viaţa fiicei tale.
Haesten voia să o răpească. De n-ar fi izbutit, ar fi ucis-o.
- Şi el îţi este aliat? - N-am susţinut niciodată asta.
L-am ascultat, dar niciodată nu i-am dat crezare pe deplin.
Ţi-am cruţat viaţa doar pentru că ai venit cu Aethelflaed.
Nu te mai lăuda şi spune ce voieşti de la noi!
Mereu voieşti ceva.
Voiesc o mie de oşteni.
Şi cetatea Beamfleot va fi a ta.
- N-am trebuinţă de Beamfleot. - Îţi ofer pace.
Îl voi înfrânge pe Haesten înainte să li se alăture lui Cnut şi Păr Roş.
- Nu uita de jarlul Ragnar. - Frate-meu a murit, stăpâne.
Asta-ţi prinde bine.
Cu Haesten înfrânt şi Ragnar mort, danezii vor pierde jumătate de oaste.
Ca să împiedici războiul, atacă-l pe Haesten!
E un plan bun, stăpâne.
- Voieşti să-mi înjumătăţesc armata? - Da.
- Să trimit o mie de oşteni la răsărit? - Da!
E prea primejdios pentru Wessex.
Haesten e într-o cetate.
O mie de oşteni pot pieri la asediu. Apoi ce va urma?
Am fi copleşiţi de vrăjmaşi.
- Croim un plan. - De ce?
Ce urmăreşte Uhtred Ragnarson?
Îţi pasă de Mercia? De Wessex?
- Sau ai alt motiv... - Voiesc să mă răzbun!
Să spun mai multe?
- Voieşti să te răzbuni? - Da.
E un nesăbuit care ne socoate pe potriva lui.
Ai venit sub pavăza domniţei din Mercia. Nu o voi nesocoti.
Eşti liber să-ţi vezi de drum după ce te hodineşti.
Rămâi un proscris în Wessex.
- Vii să te rogi cu mine, părinte Pyrlig? - Nu.
Eduard cere să schimbe o vorbă cu Uhtred.
- Despre ce? - Voiesc să-i dau nădejde, părinte.
Nădejde.
Jumătate din oştenii ceruţi. Sau mai mulţi.
Dar doar dacă aduce pacea, măcar până la primăvară.
- Eduard cere timp. - Boala tatei umbreşte lucrurile.
Şi eu... Nu-s încă pregătit să readuc lumina.
Când va sosi ceasul...
Mă tem că o mare bătălie purtată acum e ca şi pierdută.
Dar, dacă i-am slăbi pe danezi, cum ne povăţuieşte Uhtred...
Să-i ascultăm planul.
Iertare.
Nu e nimic de iertat, stăpâne. Ai înţelepciunea unui rege.
Să trimit după Uhtred? Îl putem asculta măcar.
- E bun strateg. - Aşa să faci.
- Îl aduci chiar acum? - Da, stăpâne.
Ar trebui să-l văd singur. Unde?
Stăpâne, te povăţuiesc să-l întâlneşti undeva la vedere,
să nu pară că aveţi vreo taină.
Mă umileşte cu fiecare răsuflare!
Acum ne arde de altele, domnia ta.
Bag de seamă, Aldhelm, că-i iei mereu apărarea.
Ca-ntotdeauna, îmi fac griji doar pentru Mercia şi domnia ta.
Ce-i asta?
Cine se crede Eduard?
Am venit să stau oleacă alături de sora mea, proscrisa.
- Creşti pe zi ce trece. - În înţelepciune.
Încet, dar aşa nădăjduiesc.
Iertare.
Sunt întristat să aud că Ragnar s-a prăpădit.
Era păgân, dar un om de ispravă. O să mă rog pentru el.
Amin.
Nu ţi-ar mulţumi pentru rugăciuni, părinte.
Dar tot i le voi închina. Mă rog şi pentru tine, Uhtred.
Nu voi înceta, în ciuda încăpăţânării tale.
- Şi pentru mine, părinte? - Mă tem că tu eşti prea drăcos.
Tot ce se poate.
Să lăsăm flecăreala, părinte Beocca. E bine să isprăvim repede.
Da. Eduard a venit pentru că voieşte să te întrebe ceva.
De ochii altora, încercaţi să vă purtaţi de parcă nu v-ar păsa de ce vorbim.
Câţi oşteni are Haesten?
Vreo mie, poate.
- Şi o cetate. - Beamfleot.
De ce socoţi că-l poţi înfrânge, deşi pare cu neputinţă?
E nevoie de 3.000 de oşteni pentru asediu. Mulţi ar pieri.
Îl voi ademeni folosindu-i ura faţă de mine.
Putem ataca în număr mic, ca apoi să ne retragem.
Haesten nu va pierde prilejul de a mă răpune.
În câmp deschis, cu oaste mare, am avea o şansă.
- Dar tot vor pieri oşteni. - Aşa e la război.
Vor pieri la Beamfleot, ori aici şi la Winchester.
Dar înfrângerea lui Haesten poate împiedica un război mai mare.
Adevăr grăieşte, stăpâne.
Un războinic e descurajat de vestea înfrângerii.
Planul poate da roade, dar lui Uhtred îi trebuie o oaste.
Nici eu nu mă las aşa lesne luat de diavol.
Cetatea Beamfleot e împresurată de un codru des.
- Putem piti oastea acolo. - Da, stăpâne.
Putem piti 500 de oşteni sau mai mulţi.
Atunci îi vei avea.
- Îţi poţi ţine făgăduiala? - Altfel n-aş merita să fiu numit rege.
Eduard, eşti încredinţat?
Stabileşte ziua atacului şi voi fi acolo.
Vei avea oastea cerută.
Scoate-l pe Haesten din cetate. Oastea noastră va pândi în codru.
Îţi făgăduiesc.
Deschideţi poarta!
Nu poţi face ce ai făgăduit fără învoirea regelui.
Voi vorbi cu el.
Nu zăbovi prea mult!
Dacă te refuză, să ai timp să stărui pe lângă el.
- Să-l implor? - La nevoie, da.
Era frig. Am aprins focul.
- Sper că nu ţi-e cu supărare. - Avem slugi care să facă focul.
Vino! Şezi la masă.
Nu am poftă.
- Când te întorci la Wincelcumb? - N-am de gând să mă întorc.
I-am dat străjile lui Uhtred. Rămân aici.
Îmi voi însoţi în luptă soţul şi oastea din Mercia.
Dacă-mi îngădui să o spun, nu păreai deloc tulburat,
nici surprins că Haesten a încercat să-mi ia viaţa.
- Nu ţi-e pe plac reacţia de acum? - Ba da. Mulţam frumos.
Draga mea, fii încredinţată că nu voi avea odihnă
până nu voi afla adevărul celor petrecute...
şi până ce vinovaţii nu vor plăti cu viaţa.
Haesten, de pildă, e vinovat pentru atac.
- De ce nu-l pedepseşti? - E nevoie de mine aici.
Şi tata îmi va face dreptate şi mă va răzbuna.
De va trăi destul.
Mă rog să trăiască!
Mi-a revenit pofta de mâncare.
Am săgetat cu mâna mea şoldanul ăsta.
Dar nu doar de asta te umfli în pene.
Da. Alfred a crăpat şi am sub ochi o femeie frumoasă.
Sunt a altuia.
- Va veni. - Curând, trag nădejde.
Precum şoldanul ăsta, şi Uhtred va fi răpus de săgeţi.
Atunci mă vei merita, domnia ta.
În întregime.
- Cine a mai fost martor? - Contează?
Important e că am făgăduit.
Stăpâne, eram acolo cu domniţa Aetheflaed, Finan,
Sihtric, Osferth şi poate or fi auzit şi alţii.
Tată, e un plan de luat în seamă.
- Am făgăduit... - Ai făgăduit ce nu era al tău!
- Tată... - Taci!
Părinte Beocca, dă-i de ştire lui Uhtred că Eduard nu îl mai susţine.
Dar nu e aşa.
- Uhtred a plecat deja. - Trimite un olăcar!
Haesten ne este vrăjmaş. Ne-ar prinde bine să-l atacăm...
- Trimite un olăcar! - Mie îmi prinde bine!
Te implor să-mi dai ascultare!
De Haesten se va uni cu Cnut şi Păr Roş, va urma o mare bătălie.
Nu-s pregătit pentru ea, nici pentru ce va urma.
Încă nu sunt rege.
Mă tem că urmările unei bătălii mari mă vor copleşi.
Stăpâne, nu-s războinic, nici strateg,
dar, dacă înfrângem o treime din oaste înainte să unească, n-ar fi un lucru bun?
N-am mărşălui spre Beamfleot să-l sprijinim pe Uhtred,
ci ca să ocrotim regatul.
Ca să amânăm o bătălie mai mare, să câştig timp.
Cât să devin demn de a purta coroana.
Trebuia să fi venit la mine.
Dar adevăr grăieşti. Nu eşti nici pe departe pregătit.
Ai făgăduit fără să ai cum să te ţii de cuvânt.
Poate nu vei fi niciodată pregătit.
Pleacă!
- Tată... - Ţi-am zis să pleci.
E cu putinţă să fiu mândru de el, dar să clocotesc de mânie?
Aşa e adesea când e vorba de copii, stăpâne.
E bucăţică ruptă din tine, fără îndoială.
Poate ajunge un ocârmuitor vrednic, de va avea prilejul.
La arme!
Sculaţi şi luaţi armele!
- La arme! - Steapa!
Stăpâne, pornim spre Beamfleot.
Pregătiţi-vă! Pornim!
Cămaşa de zale pare mai grea de câteva săptămâni.
O să mă descurc.
Cu voia Domnului, ne vom descotorosi de Alfred şi Eduard.
- N-am dreptate, Aldhelm? - Ei îl ştiu pe Dumnezeul meu.
Danezii nu.
Trăiască regele!
Nu pleci cu ei, draga mea?
Locul mi-e în Mercia, domnia ta.
Eşti norocos. Te vei întoarce la Haesten
şi-i vei spune de-a fir a păr ce ai văzut aici.
- Ai priceput? - Da.
Da.
Uhtred a venit după tine, cum ai spus că va face.
- Cu câţi oşteni? - Nu mai mult de treizeci.
- Atâta tot? - Poate-s vreo cincizeci.
Nu poate decât să încerce să se furişeze peste ziduri.
Când va mişca, îi voi reteza boaşele.
- Treizeci de oşteni sunt nimica toată. - Nu mai e nobil. N-are avere, nici moşie.
Atunci fă-te demn de mine, domnia ta. Şi dăruieşte-mi prizonieri.
De mult nu mi-a mai cerut îndurare un bărbat.
Marele Uhtred şi oastea lui.
Arcaşii şi restul oştenilor să fie pregătiţi.
Casapul de danezi va pieri în zorii zilei de azi.
Da, domnia ta.
Uhtred! Ce privelişte înspăimântătoare!
Eşti un laş, Haesten! Stai pitit în cetate.
Când popii lui Eoferwic au atacat, ai dat bir cu fugiţii.
Şi când Sigefrid l-a atacat pe Alfred. La fel, la mănăstire.
Ţi-am luat muierea!
Câtă vreme mai am suflare, rămâne a mea!
Luptă cu mine! Te aştept în luminiş.
Adu doar o strajă şi să ne măsurăm în luptă dreaptă!
- Ţi s-a urât cu viaţa, Uhtred? - Vreau să isprăvim odată!
Dar socot că o să rămâi pitit în cetate, ca un laş.
Barzii vor cânta despre laşitatea ta. Îi voi plăti chiar eu!
Nu sunt laş, casapule de danezi!
Dacă îţi doreşti aşa mult pieirea, o vei căpăta!
Domnia ta, s-a făcut.
S-a scurs jumătate de zi.
Poate se teme de popă.
Plecăm!
Domnia ta!
Fugiţi!
Staţi!
Pe două rânduri!
Sus scuturile!
Împresuraţi-i! Să n-aibă scăpare!
Apoi îi nimicim până la ultimul!
Întoarceţi-vă! În cerc!
Domnul să mă aibă în pază. Să ne aibă în pază pe toţi.
Aşteptăm.
- Niciun pas înapoi! - Nu avem unde, domnia ta.
Dă-te prins, Uhtred, şi restul vor scăpa cu viaţă.
Îl vreau doar pe casapul de danezi!
Haesten, vei căpăta doar paloşul meu în găoaza ta păroasă!
Cum voieşti. Veţi pieri îngenuncheaţi!
Unde e oastea lui Alfred? De ce zăboveşte?
Vreau ţeasta lui Uhtred Ragnarson!
Nu vă lăsaţi!
Sihtric!
Nu cruţaţi pe nimeni!
Înroşiţi câmpul cu sânge de saxon!
- Stăpâne? - Rămânem pe loc.
Îi măcelăresc!
- Măria Ta, am făgăduit! - Stăm pe loc.
- Nu-i putem lăsa să piară! - Ce-ar face Uhtred?
Şi-ar lăsa vrăjmaşii să se nimicească.
- I-am făgăduit! - Ce vei face, băiete?
Behăie ca oaia sau ia o hotărâre!
Ce să fie?
Subtitrare: Retail