Sunt Uhtred, fiul lui Uhtred.
Brida mi-a dat de veste că fratele meu a fost răpus.
Ragnar e mort! Nu chefuieşte în Walhalla!
Zace sub nişte pietre, lângă lacul de la Loidis!
A pierit din pricină că-s blestemat de Skade.
Moartea ne cată pe toţi.
Ba e mâna ei!
Ca să-l ajut să treacă podul dintre Hel şi Walhalla,
trebuie să mă descotorosesc de ea.
Îţi trebuie o oaste ca să lupţi cu a lui Haesten.
Tata se alătură oştii din Mercia la Aegelesburg.
Am mers cu Aethelflaed la regele Alfred, să cer ajutor.
Voiesc o mie de oşteni. Şi cetatea Beamfleot va fi a ta.
N-am trebuinţă de Beamfleot.
Alfred nu s-a învoit, dar fiul său, prinţul Eduard, mi-a făgăduit oşteni.
Stabileşte ziua atacului şi voi fi acolo.
Vei avea oastea cerută.
Încredinţat că aşa va fi, l-am atras pe Haesten în cursă,
unde ne aşteptam să fie atacat de oamenii pitiţi ai regelui.
Aşteptăm.
Unde e oastea lui Alfred?
Îi măcelăresc!
Stăm pe loc.
Nu-i putem lăsa să piară! I-am făgăduit!
Ce vei face, băiete?
Behăie ca oaia sau ia o hotărâre!
Ce să fie?
Destinul guvernează totul!
Măria Ta, nu mai putem şovăi!
Măria Ta!
Tată! Nu mai putem şovăi!
În numele Wessexului! Şi al regelui!
În numele regelui!
La atac!
Eduard! E oastea lui Eduard!
Rămâneţi locului cu toţii!
Dagfinn! Toţi să rămână pe loc!
E Alfred. Viu şi nevătămat.
Rămâneţi locului!
Toţi să rămână pe loc!
Rămâneţi pe loc!
Îi şade alături, domnia ta! Ia-o!
Nu!
DUPĂ ROMANELE SCRISE DE BERNARD CORNWELL
Domnia ta.
Osferth...
- Osferth? - E în viaţă, domnia ta.
Poate data viitoare avem noroc.
- M-ai văzut luptând, domnia ta? - Da. Mai rar aşa ceva!
- Trag nădejde că n-am răpus pe nimeni. - Le-ai dat bătaie de cap.
- Mi-e frig. - Pentru că-i iarnă, neghiobule.
Azi ai fost un războinic în toată legea.
O să pier, domnia ta?
- Nu mă tem de moarte. - Ţi-o interzic!
De cutezi să pieri, călugăraşule, te omor cu mâna mea!
O să încerc să nu mor.
O să te întremezi pe moşia lui Aethelflaed.
Da, domnia ta.
Şi Skade?
A luat-o Haesten.
Atunci nimic nu s-a schimbat. Tot blestemaţi suntem.
- Doar eu. - Blestemul ne atinge pe toţi.
Şi stăruie.
BENFLEET REGATUL ENGLITEREI DE RĂSĂRIT
Stăpâne, l-am adus pe Uhtred, cum ai poruncit.
Mulţam, Steapa.
Bănuiesc că răzbunarea ta o privea pe clarvăzătoarea Skade.
De asta eşti aici.
Dar ţi-am înapoiat cetatea, stăpâne.
A fost o victorie zdrobitoare. Îţi foarte mulţumesc.
- Mă temeam că nu vei lupta. - Cât pe ce să mai amân niţel atacul!
Aş fi ieşit victorios fără tine şi ţi-ai fi meritat soarta.
Eduard a pornit atacul. Aşa se cuvenea.
- Lui trebuie să-i mulţumeşti. - A luptat cu vitejie.
De i-aş fi tată, m-aş mândri.
Skade mi-a prevestit că nu mai prind încă o vară.
- Ea se hrăneşte cu temerile altora. - Dar adevăr a grăit!
Trupul mi-e tot mai slăbit pe zi ce trece.
În câteva luni, chiar săptămâni, mă voi prăpădi şi Eduard va fi rege.
- A arătat ce poate. - A arătat curaj.
Dar şi că poate fi manipulat.
Te-ai folosit de el, văzându-ţi interesul.
A înţeles că aşa puteam slăbi vrăjmaşii.
Danezii s-au oprit din marş. Nu vor mai ataca iarna asta.
Îţi ponegreşti fiul, doar ca să mă acuzi că-l manipulez!
Cumva, se pare că ai intrat în graţiile lui Eduard.
- S-a ţinut de cuvânt. - Da.
Îţi cer doar să nu dai uitării fapta sa.
Nu voi uita. Nici că tatăl său mi-a luat tot ce-mi aparţinea.
Eşti liber să mergi oriunde, dar nu în Wessex. La Bebbanburg.
Dar tărâmul acela rămâne un vis îndepărtat.
La fel ca Englitera, stăpâne.
Danezii nu vor părăsi aceste ţărmuri.
Niciodată.
Voi merge pe moşia domniţei Aethelflaed.
Socot că e încă în primejdie.
Măria Ta.
Adu-l pe Cnut. Trebuie să vadă asta.
HUNSTANTON REGATUL ENGLITEREI DE RĂSĂRIT
- Haesten îmi pare sfârşit. - Arată ca naiba.
Mi-a adus femeia.
- Haesten, prietene! - Cnut.
Ţine-ţi sula în nădragi, Păr Roş!
Vezi că femeia e a mea!
- Ce s-a petrecut? - Mi-a rămas doar ce vezi aici.
Ai pierdut jumătate din oşteni.
- Şi pe Dagfinn. - Cum vine asta?
Pentru că Alfred e viu. Au atacat noaptea, cu miile.
- E viu? - Şi Uhtred e cu el.
- Cine zice că Alfred e viu? - Eu!
L-am văzut călare şi-n putere, ca întotdeauna.
- Prostii, negreşit. - E viu!
Şi jumătate din oşteni mi-au pierit.
Dacă Uhtred e cu Alfred, totul s-a încheiat înainte de a începe.
Nimic nu s-a încheiat. Nimic! Rămânem puternici!
- Cum ai pus mâna pe Skade? - Nu contează!
- Haesten l-a cruţat pe Uhtred. - Ţine-ţi gura!
- E adevărat. - Nu ne pasă!
Putea să-i ucidă lesne pe Uhtred şi pe prinţesă,
dar m-a voit pe mine.
Gândeşte cu mădularul.
- De ce râzi, Păr Roş? - Mi-era dor de limba ei ascuţită.
E a mea! Nu mai pierd nimic!
Trebuie să fim o oaste unită.
Haesten, hodineşte-te, apoi vorbim toţi trei
ce facem mai departe, la un sfat de război.
Adică noi patru.
Aethelwold, de mai scoţi vreo vorbă, îţi retez căpăţâna.
Prea bine.
Nu mai scot nicio vorbă.
DROITWICH MOŞIA LUI AETHELFLAED DIN MERCIA
Nu ţi-e foame?
Nu-mi arde să sărbătoresc.
Ce ţii acolo? E ciocanul lui Thor?
- Da. - De la Ragnar Neînfricatul.
- Ţi-am istorisit povestea? - În câteva rânduri.
De-acum vor fi împreună, tată şi fiu, în Walhalla.
Asta ţi-e credinţa, nu?
Trebuie să merg la el. Îmi las oştenii aici.
Uhtred, ştiu ce ai jertfit ca să-mi sari în ajutor.
Ştiu că ai plătit scump.
A fost hotărârea mea, domniţă. Asta am voit să fac.
Voiesc ca Mercia să-ţi fie casă, deopotrivă cu oamenii tăi.
Îţi pot da moşie...
Mulţam, domniţă, dar rogu-te să nu mai spui nimic.
Unde sunt duşi prizonierii?
În sala mare. Am poruncit să capete merinde.
Vino cu noi, domniţă Aethelflaed...
Ţine-ţi gura, Dagfinn, sau îţi retez limba!
Nu mi-e pe plac că vrăjmaşii sălăşluiesc în casa mea.
Îţi dau pace.
- Ce ştii de Osferth? - Doarme. Asta ar trebui să facem toţi.
Cum se întremează, să încercăm s-o redobândim pe Skade.
Din nou.
Câtă vreme e liberă, domnia ta, eşti blestemat.
E la danezi. E cu neputinţă să ajungem la ea.
- Nu ne vom căta pieirea. - Moartea ne va găsi singură.
- Ai ceva de zis, Sihtric? - Nu.
Doar că au pierit deja destui.
Ca războinic, viaţa ţi-e mereu în primejdie.
Sunt hotărât să merg la Ragnar, să-şi găsească pacea.
La mormântul lui vei găsi doar stafii.
Să-i fiţi pavăză lui Aethelflaed şi să vă hodiniţi!
Niciun om de-al lui Uhtred nu va avea odihnă până n-o redobândim pe Skade.
Sihtric, eşti beat şi ostenit.
Da, am ostenit mărşăluind aiurea între miazănoapte şi miazăzi,
fiind numit "trădător" părăsindu-mi soaţa!
- Şi pentru ce? - Atunci pleacă, băiete!
- Uhtred, nu voieşti să spui asta. - Dacă eşti nemulţumit, pleacă!
Am luptat pentru tine!
- Lupţi pentru că-ţi place. - Şi tu te lepezi într-o clipită de mine!
- Nu-mi pasă ce faci. - Nu vorbeşte serios.
Îi pasă de tine. Hai să ne aşezăm cu toţii.
Stai sau pleacă, Sihtric Kfartanson. Tu alegi!
Dacă vrei să ne înfruntăm în luptă, s-o facem, Uhtred de Bebbanburg!
Nimeni nu se va înfrunta. Culcaţi-vă!
Dormiţi!
Doamne...
Du prizonierii înapoi în cocină, în lanţuri!
Sihtric!
Plec când se crapă de ziuă, dar mă voi întoarce.
Dacă te mai găsesc aici...
o să te răpun.
De ce?
Ne-a blestemat pe toţi!
Ea v-a blestemat pe toţi şi Uhtred i-a îngăduit-o.
Ţine-ţi fleanca!
Lasă-l baltă, băiete! E singura ta şansă. Mai presus de toate, eşti danez!
Taci!
Ţi-ai părăsit cetatea şi oştenii te-au părăsit la rândul lor.
- Unii. - Ai picat în cursa lui Alfred.
Ştiam că Alfred e mort.
De la olăcarul tău.
Uhtred a întins cursa.
Alfred a adus oastea la Beamfleot pentru că aşa i-a cerut Uhtred.
Alfred o să crape curând, dar pe Uhtred îl vrem mort.
Trebuia ucis la Dunholm, dar Ragnar a fost slab de înger.
Ca să cotropim Wessexul, e musai să ne descotorosim de talismanul său.
- Uhtred de Bebbanburg trebuie să piară. - Zilele-s scurte.
Suntem slăbiţi şi moartea lui Ragnar e semn rău.
Wessexul trebuie să aştepte.
Aethelwold, faci cale întoarsă la Winchester.
Nu pot. Nu voiesc.
- De ce? - Ne-ai făgăduit o oaste saxonă.
- E vremea să te ţii de cuvânt. - După moartea lui Alfred.
Aethelred din Mercia e gata să trădeze, ca mulţi alţii.
Dar nu pot fi de folos de Alfred mă va răpune.
- Îi vei cere iertare. - Nu mă va asculta.
Atunci vei cerşi îndurare!
Îmi vei aduce o oaste saxonă.
Dacă Uhtred i s-a alăturat lui Alfred la Winchester, îl vei răpune.
- Cum voi face asta? - Cum l-ai răpus pe Ragnar.
Domnia ta...
N-avea el atâta cutezanţă!
Domnia ta, învaţă să-ţi ţii gura.
Nătărăul ăsta l-a răpus pe Ragnar?
- Cnut vorbea în şagă. - Când dormea.
Nu dormea.
A fost care pe care. Nu-s prost.
Nimeni nu va sufla o vorbă despre asta.
- Eşti în cârdăşie cu el? - Nu-mi mai pasă de moartea lui.
Voieşti să ocârmuieşti?
Ragnar nu trebuia să-l lase în viaţă pe Uhtred.
Nu trebuia să-i îngăduie să plece cu femeia ta.
Care e acum femeia mea.
Cine va lua oştenii lui Ragnar?
Oştenii îi aparţin Bridei. Îi aşteaptă doar întoarcerea.
Aethelwold, mâine vei pleca.
Deci plec în Wessex să-mi las hoitul acolo
şi, din mormânt, voi strânge oaste să-l ucid pe cel mai de seamă războinic.
Voieşti bere, domnia ta?
Mai încape vorbă?
Îţi mulţumesc că mi-ai reamintit că-s nobil, Offa...
slujitorul meu credincios.
Noi doi ne aşternem la drum.
Mă voi întoarce la Winchester, iar tu vei ajunge din ţăran, nobil.
Nu pricep.
Fireşte, eşti bătut în cap.
La fel cum am fost eu.
Însă, de duci la bun sfârşit sarcina ce ţi-o dau,
vei fi răsplătit cu o moşie şi un rang, ealdormanule Offa.
Te fac scăpat dacă mă duci în tabăra ta.
Nu-i mai eşti juruit lui Uhtred, băiete?
Uhtred e blestemat şi şi-a pierdut minţile.
Sunt la mila zeilor şi asta e voia lor. Eşti cu mine sau ba?
Ştiam că vei veni.
Mă strigă în vis.
Din Niflheim.
Îmi cere să-l ajut să treacă din Hel în Walhalla.
De mi-ar fi cu putinţă, taman asta aş face.
Tu voieşti doar să fii iertat.
Te-ai lepădat de el de trei ori.
Aşa a vrut soarta, nu eu.
Ce faci? Vom îngheţa!
În Niflheim e mai frig decât îţi va fi ţie vreodată.
Se cade să suferim precum Ragnar.
Nu vei avea parte de căldură aici!
- Mă culc. - Înfofolită-n blănuri?
Dă-mi puterea ta...
însufleţirea şi înţelepciunea ta.
Dă-mi iubirea ta, frate.
Căci eu te voi iubi de-a pururi.
Eduard.
Eşti tare curat azi. Ai doar un semn aici.
Mamă, rogu-te...
- Te ia peste picior. - De ajuns!
Măria Ta, nu voiesc să te tulbur.
Dar socot că avem de vorbit.
Vorbeşte fără ocolişuri, Eduard. Regele apreciază sinceritatea.
Nu regret că i-am făcut acea făgăduială lui Uhtred,
că m-am ţinut de cuvânt şi că am izbândit în bătălie.
Dar ştiu prea bine că am făcut ce nu se cuvenea.
M-am ridicat împotriva ta.
Primesc orice osândă socoţi că mi se cuvine.
Fără îngăduiala mea, mi-ai juruit oastea unui trădător.
Ai condus-o în luptă, fără învoirea mea.
Purtarea ta n-a fost demnă de un prinţ.
Ci de un rege!
Wessexul va fi curând al tău.
E puternic deocamdată, dar Englitera rămâne în cumpănă.
Viitorul ei nu atârnă doar de bătălii şi de oşteni,
ci şi de acorduri.
Voim s-o cunoşti pe domniţa Aelflaed.
E vremea.
Mariajul va întări Wessexul şi coroana.
Coroana ta.
Voi face tot ce-mi va sta în putinţă pentru Wessex şi pentru regele meu.
Îi cunoşti?
Aş zice că-s danezi.
- Da, dar îi cunoşti? - Nu.
- Să plecăm. Mâncăm mai târziu. - Unde mergem?
Într-un cătun amărât, pe drumul spre Legaceaster.
Nu ştiu cum să-l ajutăm pe Ragnar să scape din Niflheim.
Dar nu-mi văd de viaţă până nu încerc, măcar.
Ce e în acel cătun?
Un clarvăzător.
Ţi-l aminteşti pe Storri?
- E o scârnăvie. - Aşa e.
Dar era clarvăzătorul lui Ubba, al unui războinic danez.
El ştie cel mai bine cum ajungem la un războinic răpus.
Au plecat.
Putem ajunge în cătun în două zile.
Da.
De mai tragi o săgeată, îţi scot ochii! Ştiu cine te-a trimis!
Zău?
Spune-i lui Cnut că mă întorc la vremea cuvenită!
Cnut îl vrea mort pe casapul de danezi.
E cu mine! E sub pavăza mea.
Îi va plăti greutatea ţestei în argint.
Am o ţeastă mititică.
Arată-te!
Eu îl voi răpune pe Uhtred... tot la vremea cuvenită.
Vezi-ţi de drum cât mai ai boaşe.
Cnut va prinde de ştire că-l ocroteşti.
Spune-i că mă întorc şi-i voi da oştenii mei.
Va şti tâlcul cuvintelor mele. Du-te!
Du-te!
Nu te schimbi defel, muiere!
Te-am cruţat de dragul lui Ragnar.
Aud că Uhtred s-a dus la miazănoapte, la mormântul lui Ragnar.
Singur sau cu oştenii lui?
Singur.
- Oştenii au rămas cu Aethelflaed. - Aşa deci...
Are mare trebuinţă de îndrumarea Domnului.
Stăpâne, şi de l-aş boteza de o mie de ori,
nu s-ar lipi de el decât peştii.
Fiul meu va avea trebuinţă de el.
Mă doare sufletul să o spun, dar aşa este.
Eduard va avea trebuinţă de Uhtred.
Dar se cade să rămână un proscris până după moartea mea.
Asta ţi-e voia, stăpâne?
Da, dar ţi-o pot împărtăşi doar ţie.
Nu pot da această poruncă.
Soaţa mea se va împotrivi oricărei legături între Uhtred şi Eduard.
Dar Eduard trebuie să hotărască singur, cu tine drept sfetnic, părinte Beocca.
Da, stăpâne.
Îi dai oştenii tăi lui Cnut?
- Fac ce poftesc cu ei. - O să fii femeia lui?
- Nu-i treaba ta. - Am dreptate?
Trebuie să supravieţuiesc cumva. Nătărăii ăia nu vor urma o femeie.
Dar Cnut? E o jivină!
Tu ce m-ai povăţui?
Să-ţi dau ţie oştenii? Să ataci Bebbanburgul?
N-o vei face nici în ruptului capului, căci eşti saxon.
E o jivină. Spun doar că meriţi un bărbat mai de soi.
- Du-te să te uşurezi! - Nu-mi vine.
Atunci hai să-l găsim pe scârbavnicul de Storri.
E a doua oară când îl căutăm pe Storri.
Ultima oară, l-ai izgonit cu un băţ vârât în dos.
Îmi amintesc. N-am uitat nicio clipă.
- Ce tineri eram atunci! - Eram danezi.
- Ne întrecem peste deal? - De ce?
- De ce nu? - Copilării...
- Ţi-e frică să pierzi? - Copilării!
Mă gândesc la Gisela în fiece dimineaţă şi-n fiecare seară.
Înţeleg.
Nu-l pot dispreţui pe Ragnar că era muieratic.
- Îl iubeai. - Mai mult decât a ştiut vreodată.
Nu pot îndura gândul că acum e pe tărâmul morţilor.
Îţi jur că nu te părăsesc până nu găsim calea de a-l ajuta.
Sau până nu mă ucizi.
Atunci găseşte repede o cale, pentru că te voi răpune cât de curând.
Nu te pot ierta, Uhtred...
că l-ai lăsat la greu.
- O dată. - De trei ori.
O singură dată i-am greşit, când l-am slujit un an pe Alfred.
I-ai închinat viaţa ta.
A doua oară m-am juruit lui Alfred căci n-am avut de ales.
Un bărbat are mereu de ales.
După bătălia de la Ethandun...
când Ragnar a ajuns ostatic, Alfred l-a trimis la miazănoapte,
să mă elibereze din robie.
Eram acolo.
Ragnar m-a eliberat...
apoi ne-am dus s-o salvăm pe Gisela.
- Acolo am ucis un popă. - Bine ai făcut!
Pentru că Ragnar nu m-a împiedicat...
Cum eram sub pavăza lui, Alfred a aruncat vina asupra lui Ragnar.
Urma să-l judece şi să-i ia viaţa.
Mi-a dat să aleg între a mă jurui din nou lui Alfred
şi viaţa fratelui meu.
Nu i-ai zis lui Ragnar.
În numele lui Ragnar...
şi al meu.
Te-am iubit întotdeauna.
Nu ca pe o soaţă.
Nu te-am mai iubit ca pe o soaţă...
Dar vei fi mereu jumătatea mea.
Şi cea care te scoate din minţi, aşa ai zis.
E adevărat.
Aici îl vom găsi pe Storri?
SALFORD REGATUL NORTHUMBRIA
Îl văd.
Zeii ţin cu noi.
De la soaţa ta?
- Ce e? - E de rău.
Berea?
Soaţa ta va zămisli mulţi prunci, dar nu-i va naşte vii.
- Îmi pare rău. Zeii sunt cruzi uneori. - Sigur e ceva de făcut!
Te povăţuiesc să-ţi iei altă soaţă.
Îl dispreţuiesc.
Ne e trebuincios.
Nu vă apropiaţi!
Ştiu să lupt!
Storri, ştii să creşti găini, o capră şi să puţi.
Atâta tot.
Uhtred... Ragnarson.
Şi pe tine te ştiu. Mi te amintesc!
- Vrem doar ştiinţa ta. - În schimbul vieţii.
M-a înjosit!
M-ai înjosit cu o cracă!
- M-am căcat cu sânge zile întregi! - Storri!
- Vom plăti. - Ba nu!
Nu-ţi vrem răul şi vom plăti.
Să nu se apropie de fundul meu! Pricepi?
Jură!
Nu o să se apropie de fundul tău.
Îmi era drag Ragnar cel Tânăr şi taică-său, Neînfricatul.
Iar acum rătăceşte în Niflheim cel îngheţat...
Niciun războinic nu merită aşa o soartă.
- Atunci ne vei ajuta? - Mi-ar plăcea.
Dar aş stărui pe lângă zei.
Le-aş cere o dezlegare, poate de nenumărate ori.
- Şi-aş cere plată de fiecare dată. - N-am venit să ne jecmăneşti.
Nu. Aţi venit să-l salvaţi pe Ragnar cel Tânăr, nu-i aşa?
În seara asta ne vei da răspuns sau vei pieri.
Îi îngădui să mă ia aşa?
Ajută-ne şi te vom plăti, dar în seara asta.
Îngăduiţi-mi să mă pregătesc, atunci. Dar aveţi noroc.
Am tot ce mi-e de trebuinţă, spre norocul lui Ragnar cel Tânăr.
Trebuie să sacrificăm o puică.
Dar nu pe cea mică. I-am pus şi nume!
Cum îi spui?
Mare mirare de n-o calcă ca cocoşul...
Storri?
- Uhtred? - A fugit.
A fugit!
Jur că n-am vrut să fug. Dar ăsta mi-e năravul.
Socot că blestemul meu s-a adeverit.
Aşa-i.
Mi-am pierdut familia, soţul.
Drept plată, pot să te ajut să ajungi la Ragnar.
Mi-era pe plac.
Rogu-te, nu mă ucide!
Nu-i îngădui să mă răpună! Văd bine că ar vrea.
- Cică ne poate ajuta. - Am auzit.
Poate credeţi că mă tem de moarte. Nu-i aşa.
Uneori, aş primi-o cu braţele deschise.
- Aproape am isprăvit. - Ce pui acolo?
Parcă-ţi trebuiau ciuperci ca să vorbeşti cu zeii.
Da, ciupercile-s de căpătâi. Dar ăsta e alt amestec.
Adică?
Mă ajută să mă răhăţesc.
- Ne joci pe degete! - Nu.
Sau poate că da.
Sau poate că asta-i o otravă, ca să-mi curm zilele.
Chiar vă joc pe degete, dar mă ajută să mă răhăţesc.
Spune-ne cum îl ajutăm pe Ragnar, sau te spintec de la sulă până-n gâtlej!
- Ştiu întocmai cum să-l ajutaţi. - Atunci grăieşte!
- Şi lasă altele! - Prea bine.
Zeiţa Hel...
va elibera sufletul fratelui tău...
dar numai în schimbul altuia.
Răpune-l pe ucigaşul lui Ragnar...
Cel ce l-a condamnat.
Vei înmuia sabia în sângele lui Ragnar
şi cu acea sabie îl vei răpune pe cel ce l-a trimis în Hel.
Doar aşa va fi liber să chefuiască în Walhalla.
Ragnar e mort. Sângele i s-a înnegrit, e praf acum.
Nu curge prin venele altora?
Thyra.
- Cine e Thyra? - Sora lui Ragnar.
Atunci ştiţi ce aveţi de făcut.
- Daţi-mi pace şi plătiţi-mă! - Mulţam.
Mai am ceva de întrebat.
- Voi plăti. - Întreabă!
Cum scap de un blestem?
Ştiam eu! Am văzut negura de pe umărul tău.
Plata ta.
Tu n-ai ceva pentru mine, Uhtred?
- Brida, nu! - Ba da! Încrede-te în mine!
Nu-l atinge!
Dă-mi crezare şi nu te băga!
Nu!
Brida?
Am făcut ce se cuvenea ca să destram blestemul.
Vrăjitorul trebuie răpus fără să tai pielea şi fără să verşi sânge.
La fel trebuie să faci cu Skade.
Dacă nu poţi, fă-o femeia ta!
- Când te-a blestemat? - Demult, când eram tineri.
M-a blestemat în ziua când i-am vârât craca în dos.
De atunci sunt stearpă.
- Ţi-ai destrămat blestemul. - Da, dacă mai are importanţă.
De ce abia acum?
Mai presus de orice, eram războinică.
Pentru că sunt o neroadă.
Nu eşti neroadă. Eşti cea mai curajoasă războinică.
Ştiam cum să destram blestemul dinainte să ajungi la Dunholm.
Ţi-am tăinuit asta, ştiind că vei pleca.
Voiam să te văd pătimind.
Te-am iubit, Uhtred, dar ce-a fost a fost.
Nu-ţi dau crezare.
Noi doi suntem unul şi acelaşi.
De când te-am prins de mână pe treptele sălii mari din Eoferwic,
ne-am legat destinele.
Poate nu-ţi sunt pe plac, mă urăşti, mă dispreţuieşti uneori...
dar dragostea nu piere niciodată.
E veşnică.
O voi găsi pe Skade şi voi destrăma blestemul.
Apoi voi merge la Thyra.
Eu voi afla cine l-a răpus pe Ragnar.
Şi-l vom trimite în Walhalla?
Ne vom întâlni cândva pe câmpul de luptă.
Nu voi şovăi să te ucid.
Asta nu înseamnă că nu mă iubeşti.
Subtitrare: Retail
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania