Sunt Uhtred, fiul lui Uhtred.
Aethelwold a făcut pact cu danezii,
nădăjduind să-i ia tronul lui Alfred, care e suferind.
Pot fi mijlocitor între saxoni şi danezi.
- Te întorci la Winchester. - Alfred m-ar răpune!
- Aethelwold e acolo, cu danezii? - Da.
Haesten a luat-o pe vrăjitoarea Skade.
Dar ea încă-l ţine în mreje pe fostul ei stăpân, Păr Roş.
Şi pe mine m-a fermecat.
V-a blestemat pe toţi şi Uhtred i-a îngăduit-o.
Mă voi întoarce. Dacă te mai găsesc aici, o să te răpun.
Nu mă mai bucur de încrederea fârtaţilor mei.
Uhtred e blestemat şi şi-a pierdut minţile.
Eşti cu mine ori ba, Dagfinn?
Până şi Sihtric m-a lăsat la greu.
Eşti blestemat din nou, Uhtred de Bebbanburg. Te vei ofili.
După moartea nedemnă a fratelui meu, Ragnar...
Nu, Ragnar!
...spiritul său a fost izgonit în Niflheim.
Aşa că l-am cătat pe clarvăzătorul Storri, să găsim o cale să-l eliberăm.
Trebuie să-l trimitem să hodinească acolo unde se cuvine, în Walhalla.
Răpune-l pe ucigaşul lui Ragnar...
Destinul guvernează totul!
DUPĂ ROMANELE SCRISE DE BERNARD CORNWELL
DROITWICH MOŞIA LUI AETHELFLAED DIN MERCIA
- Adu-mi bere, robule! - Iaca.
- Ce-i? - Mai bine zis, cine-i.
Osferth.
- Te-ai întors. - Da.
Ce bine! M-am întors.
- Sihtric? - S-a dus.
De multă vreme.
Şi a luat şi prizonierii, domnia ta.
- Ai călătorit bine? - Da.
Ştiu ce am de făcut.
- Osferth. - Domnia ta.
- Mai trăieşti? - Negreşit!
E aproape cu neputinţă să ajungem la Skade.
E în miezul unei oşti de peste 2.000 de danezi.
- Se poate face. - Cum?
Cu ajutorul Domnului.
Şuguiesc. O să hotărăsc.
- Când? - După ce-mi trag sufletul.
Atunci o să faci câţiva paşi cu mine.
Ţi-o poruncesc.
Uhtred.
- Plecarea lui Sihtric... - Trădarea lui.
A tulburat spiritele.
Oştenii cred că ai o parte din vină.
Tu şi faptul că o caţi pe Skade.
Unii nu vor voi să plece iar în căutarea ei.
Cumpăneşte bine!
Vă dau proviziile cerute. Puteţi pleca în mai puţin de o zi.
Credeam că-mi vei cere să mai zăbovesc.
Nu mă cerţi?
- Voieşti să te cert? - Nu.
Mi-a scris soţul meu. Vine curând în vizită.
Pare-se că-i ceva urgent.
- Atunci mai stau până după plecarea lui. - Nu. Doar vei înrăutăţi lucrurile.
- Nu-i de ajuns că-ţi poartă sâmbetele? - Nu mă ascund.
E moşia mea şi acum ştiu ce-i poate pielea.
Uhtred?
Staţi!
Ascultaţi!
S-a făcut nevăzut.
Ca fumul.
Ştii s-o mânuieşti?
Cum ar zice Pyrlig, cu vârful înainte.
Să ne despărţim...
Ne despărţim.
Cu vârful înainte.
Acolo!
Trageţi! Acolo!
Te cunosc.
Îţi ştiu chipul.
E un chip ca oricare altul.
Eşti din Winchester.
Întrebaţi-mă orice şi jur că nu voi minţi!
- Eşti curajos. - Nu-s prost.
Ai fost la Dunholm.
- Eşti omul lui Aethelwold. - Aşa-i, domnia ta.
De ce te-a trimis aici?
Ca să...
te răpun, domnia ta.
Şi-s bucuros că am dat greş.
- Jalnic. - Sunt bucuros!
Voiesc să-mi revăd soaţa şi copiii. E un lucru aşa de rău?
Plecând din Winchester, nu ştiam că mergem la danezi.
De ce v-a trimis Aethelwold să-l răpuneţi pe Uhtred?
Pentru că Uhtred e paloşul şi pavăza lui Alfred.
Iertare, domniţă! N-am avut de ales.
Offa, du-le solie danezilor şi-ţi cruţ viaţa.
Domnia ta?
Familia ta din Winchester va sta chezăşie...
în caz că te rătăceşti pe drum.
Nu, domnia ta... Ce solie să le duc?
Te vei întoarce la Aethelwold, Haesten, Cnut şi Păr Roş.
Spune-le că Uhtred de Bebbanburg vine ca o umbră...
şi că vor pieri ca frate-meu.
Îl voi trimite în Niflheim.
Aşa voi face, domnia mea. Făgăduiesc.
Da, aşa vei face.
Ca Sihtric, poate vă-ndoiţi de mine.
Pricep de ce.
De curând, şi eu am ajuns să mă îndoiesc de mine însumi.
Dar acele vremuri au apus.
Sunt un nobil pârlit, fără moşie.
Nu vă pot oferi arginţi sau o fortăreaţă, unde să vă rotunjiţi burdihanul.
De mă urmaţi, vă duc pe o cale anevoioasă şi sângeroasă.
Dar duce la ceea ce râvneşte orice războinic adevărat...
Faimă.
Vă închin sabia şi mă juruiesc vouă.
De sunteţi danezi sau saxoni...
jur că voi pieri să-l apăr pe fiecare dintre voi.
Mi-e limpede ce am de făcut.
Dar mi-e cu neputinţă fără voi.
WINCHESTER REGATUL WESSEX
Ce mai e?
Orice-ar fi, sigur nu mă va răpune.
Aduc veste despre Aethelwold, stăpâne. S-a întors.
Părinte Pyrlig, voiesc să-i vorbesc regelui!
Voiesc să-i vorbesc şi stărui!
- Sau cu Beocca. - Are altă treabă.
Atunci, cu oricine din sfat! Chiar cu Eduard!
- Se pregăteşte de însurătoare? - Vei fi oale şi ulcele pe atunci.
Atunci rogu-te să mă asculţi, părinte Pyrlig! Mă judecaţi greşit!
Mai bine te-ai ruga la Dumnezeu.
Alfred e în primejdie din pricina celor care-i poartă sâmbetele Wessexului.
Ca tine?
De i-aş fi vrut răul lui Alfred, m-aş fi întors singur?
Fără sabie!
Am lepădat-o la poartă!
Fără nădejde!
De ce-i avertizezi pe danezi că venim?
- Cine întreabă? Oştenii sau Finan? - Eu, în numele oştenilor.
Ca să-i bag în sperieţi. Ştiu că vin, dar n-au habar când.
Nu vor mai închide ochii noaptea.
Şi, de vor adormi totuşi, vreau să viseze un iad îngheţat.
- În iad ard flăcări, domnia ta. - Ce faci?
Socoteaţi că plecaţi fără mine? Luaţi-vă gândul!
HUNSTANTON REGATUL ENGLITEREI DE RĂSĂRIT
- Ce voieşti de la mine? - Trebuie să aflu nişte lucruri.
Isprava asta cu Wessexul...
La clipa de bun augur, când vom da atacul,
care danez va culege laurii?
Ai văzut pieirea lui Alfred.
Ai zis că eu l-am doborât de pe armăsar şi i-am împlântat barda în inimă.
Am băut cu tine, şi nu doar o dată.
Şi m-ai lăsat să trec de la un bărbat la altul, ca un pocal.
Care de care mai netrebnic.
Haesten voieşte doar să vă împreunaţi. Nu se încrede-n tine şi-n puterea ta.
- M-ai părăsit. Destinul ţi s-a schimbat. - Da, am greşit o dată!
Nu s-ar mai întâmpla.
Haesten nu e pe măsura puterii şi a spiritului meu.
Totuşi, sunt a lui.
El nu te poate face regină. Doar eu îl pot înfrânge pe Alfred.
Lui Alfred îi e hărăzit acum să piară în patul lui.
Doar eu îl pot înfrânge pe Uhtred!
Ştii bine că-i adevărat.
Nu te-am minţit niciodată, Sigurd.
Dar ce râvneşti nu va fi al tău câtă vreme Haesten mai are suflare.
Răpune-l!
- Îţi clăteşti ochii? - De ce mănâncă vrăjitoarea cu noi?
Ca să-şi clătească ochii Păr Roş. Mai mult nu poate.
Aduce belele.
Îmi voieşti pieirea? Spre binele cui?
- Al fiecăruia dintre noi. Al tuturor. - Şi al lui Uhtred?
Aşa bine te-a călărit, de-i ţii partea?
Mă plictiseşti, vrăjitoareo.
Sihtric, ia spune-mi ceva! Uhtred mă vrea moartă?
Nu-i hotărât dacă să te răpună sau să se împreuneze cu tine.
- Se teme de tine. - Pentru că ea e o otravă!
Vă ţine pe toţi de boaşe. Daţi-mi crezare!
- Brida e femeia ta sau nu? - Va fi în curând.
- S-a întors pentru mine. - Curând?
- Oastea ei va fi a mea. - Atunci zi-i să-şi ţină gura!
Spune-i de nevastă-ta... de dincolo de mări.
L-ai trădat pe Uhtred. De ce?
Îşi pierde oştenii şi minţile.
Va veni după muierea mea?
Se teme de blestem. Vrea să-l destrame. Va veni negreşit.
- Dar nu mai e oşteanul de odinioară. - Poate e şi mai primejdios acum.
Mai nesăbuit, domnia ta. Nu mai poate croi planuri.
De asta mă aflu aici.
Socot că ţi-am lăsat destul răgaz.
Să jeleşti la mormânt, să cutreieri aiurea.
- Când? - Când ce?
Când ne vom uni oştile?
De ne-am uni, am fi mai presus de Haesten şi Păr Roş.
Mare scofală!
Gândesc cu mădularul. Le stă gândul doar la Skade.
Iar mie îmi stă gândul doar la Brida.
Lasă-i să râvnească la clarvăzătoare, să se învrăjbească.
Noi am ieşi în câştig.
Aşa că te întreb...
Când?
La noapte.
Acum.
Eduard, nu mai fremăta atât!
Nu te da de ceasul morţii. Poziţia ta e mai stabilă ca niciodată.
Mamă, nu mă dau de ceasul morţii. Nădăjduiesc doar că e frumoasă.
Aelflaed îţi va fi o soaţă pe măsură.
Stai drept!
Măria Ta. Doamnă.
- Aethelhelm, îl ştii pe Eduard. - Aşa-i.
V-o prezint pe fiica mea, Aelflaed.
Tinerii vor rămâne la negocieri
sau se retrag în altă odaie... supravegheaţi, fireşte?
Ce idee minunată, domnia ta!
Eduard, condu-o pe domniţa Aelflaed în curte.
Vor avea pace.
Acum, hai să ne tocmim!
- Pot lua loc? - Fireşte.
Îmi place să mă tocmesc.
N-ai de ce să te temi de palat sau de Winchester.
Nădăjduiesc să fim fericiţi.
Nu-ţi dau temei să te temi de mine, dacă de asta nu scoţi o vorbă.
Nu mă tem, domnia ta.
Dar cuvintele sunt o caznă uneori.
Nu voiesc să spun ceva nesăbuit.
Sigur nu o vei face.
Tata se teme de asta.
Mi-a spus-o întruna, de cum plecarăm din Wiltunscir.
Sau nu trebuia să fi zis asta?
Cred că tatăl tău şi mama mea s-ar cădea să înveţe valoarea tăcerii.
Şi eu îmi fac griji din pricina cuvintelor.
Nu-s încredinţat dacă cuvintele mele au oarecare greutate, deocamdată.
Când voi fi rege, îmi voi cumpăni bine vorbele.
Mi-ar prinde bine o soaţă care face la fel.
Iartă-mă că vorbesc deschis,
dar îmi oferi cam puţin pentru fiica mea.
Şi darul de la mire e cam mic.
Eu zic că dăm destul argint. Se mărită cu viitorul rege.
Darul de la soţ îi e pavăză pentru primejdiile ce o vor pândi.
Cele de care ştim şi cele de care încă n-am prins veste.
Nu mi-o lua în nume de rău, dar Eduard nu e Măria Ta.
Încă nu a fost uns rege.
Consiliul îl va înscăuna.
S-a arătat vrednic la Beamfleot, nimeni n-ar spune altceva.
- Fără îndoială. - A condus oastea ca un rege.
- Ajudecat cu capul lui. - Cu toate astea...
Când e înscăunat un rege tânăr, urmează vremuri primejdioase.
Lucrurile se pot schimba în Wessex.
- Vorbeşte fără ocolişuri! - Credeam că asta fac, stăpâne.
Şi alţii au pretenţii la tron. De pildă, nepotul domniei tale, Aethelwold.
Aethelwold e în temniţă. Ne vom socoti cu el.
Eduard va fi înscăunat.
Însă e primejdios, stăpâne.
Asta voiesc să spun.
Ce se va alege de fiica mea?
Se cuvine ca darurile de nuntă să fie pe potriva primejdiei.
Aethelwold nu-l pune în primejdie pe Eduard.
E un trădător şi va fi primi o osândă năprasnică.
Aelflaed nu e în primejdie.
Dar înţeleg dragostea adâncă ce i-o porţi fiicei domniei tale.
În semn de bunăvoinţă, salt cu o treime preţul miresei.
E destul să pavezi cu arginţi drumurile din Wiltunscir.
Mulţam, Măria Ta.
Aducem solie din Mercia.
- Ce-i asta? - Solie de la casapul de danezi.
- Uhtred te-a trimis? - Da, domniţă.
Ce vorbă ne trimite?
Spune... că vine după domnia ta.
După toate domniile voastre. Sub pavăza nopţii, ca o umbră.
Spune că veţi pieri precum Ragnar.
Spune...
că vă va trimite în Niflheim.
- Să vină! - Da.
Corbii lui Odin îi vor devora maţele.
- O să jertfesc stârpitura saxonă! - Trebuia s-o faci la Fearnham.
Chiţăie un şobolan?
Dacă voiai să-l jertfeşti pe Uhtred, trebuia s-o fi făcut la Fearnham.
- Dar ai dat bir cu fugiţii. - Haesten, nu.
- Măsoară-ţi cuvintele! - Ai dat bir cu fugiţii, nu?
- Ai fugit. - Păr Roş, ţine-ţi gura!
Am pierdut oşteni pe câmpul de luptă. Dar tu ai pierdut oşteni şi o fortăreaţă!
- Eu mi-am păstrat muierea. - Ţine-ţi gura!
- Să-ţi arăt cum o cotârcesc? - Ţine-ţi gura!
Hai, Păr Roş... O să fiu blând.
Hai la Haesten, să te umplu de sloboz!
- Ne socotim în luptă dreaptă! - Păr Roş, de ajuns!
Vrei să te călăresc în ringul de luptă, Păr Roş?
Luptăm chiar acum!
- Dacă asta vrei, prea bine! - Luptă!
- Luptăm! - Haesten!
- Îţi smulg inima din piept! - Fii gata!
Sunt pregătit!
Sunt pregătit.
Atunci să lupte.
Satul ăsta parcă-i altfel de cele prin care am mai trecut.
- Îi merge bine. - În inima Danelaw.
Mi s-a uscat gâtlejul.
CROWLAND REGATUL MERCIA
Toţi sunt rotofei ca nişte episcopi slinoşi.
- Episcopi slinoşi? - Întocmai.
Nu ţi-e pe plac ce zic?
Voi de colo!
Cine sunteţi?
- Dar tu cine eşti? - Guthlac, baronul.
- Sunt Uhtred de Bebbanburg. - N-am auzit de tine.
O slujim pe domniţa Aethelflaed şi Mercia.
- La fel ca voi. - Da, suntem din Mercia.
Nişte îmbuibaţi...
- Ce voiţi? - Merinde şi bere.
Şi un loc să ne hodinim.
În paturi mai călduroase decât primirea ce ne-o faceţi.
Veniţi neînarmaţi! Lăsaţi săbiile cu caii.
Uşa mea vă e deschisă.
Nu-ţi dau sabia mea, dar ai cuvântul meu.
Cătăm doar merinde, bere şi odihnă, nimic mai mult.
Prea bine, dar ia aminte!
- Nu ne sunt pe plac... - Străinii cu săbii?
Întocmai.
Acum le va da de ştire danezilor, ceea ce ne-ar putea prinde bine.
I-am dăruit neveste-mii pământuri bogate. Voiesc să le redobândesc cândva.
Şi pe ea s-o îngrop.
Fă-o să te îndrăgească, Aldhelm.
- De ce, domnia ta? - Împreunează-te cu ea, de voieşti.
De ce, domnia ta?
Să mă încornoreze, ca s-o repudiez.
Vei fi iscoada mea.
Nu mă învoiesc.
- Totuşi, îţi voi trimite 30 de străjeri. - Oamenii tăi.
Nelegiuiţii au călcat pe moşia ta, draga mea.
Au încercat să te răpună.
Voieşti să-ţi dau în scris că nu răspunzi de siguranţa mea?
Am destui străjeri.
Unde ţi-e fiica?
Corcitura daneză.
- Fiica ta nu e o corcitură daneză. - Aşa arată.
De ce rânjeşti, Aldhelm?
Mi-a trecut prin cap că şi domnia ta arăţi ca un danez.
Mâncarea e dezgustătoare.
Mi-e greaţă.
Nu-l mai zgândări, domniţă.
E mai primejdios decât crezi. Mi-a cerut să mă fac îndrăgit de domnia ta.
Să-ţi cânt ceva?
Poate cu alt prilej.
Te admir, domniţă.
Şi e puţin spus.
Primeşte străjerii lui Aethelred. Jumătate. Şi-i aleg eu pe sprânceană.
Îţi vor fi pe deplin credincioşi, ţi-o jur.
Încep să te socot un om de ispravă, Aldhelm.
Nu-i chiar aşa.
Încă e cald.
- El ştie că eşti aici? - Nu contează.
Tu mă cunoşti.
Te încrezi în mine.
Tot ce voiesc...
e să ieşi victorios.
- Trebuie să mă cucereşti. - Vei fi iarăşi a mea.
E încet, n-are cum să învingă.
- Nici nu trebuie. - Îţi jur că nu va izbândi.
Nu poate învinge.
Niciodată.
Trebuie să plec.
Trebuie...
Hai!
Luptaţi până la moarte.
Walhalla îl aşteaptă pe unul dintre voi.
Da!
- Sunteţi pregătiţi? - Da!
Atunci...
luptaţi!
Cine ai voi să învingă?
Nu-i sunt hărăzită niciunuia.
Răpune-l!
Ucide-l acum!
Hai odată, Păr Roş!
Hai!
Vino!
Hai la Haesten!
E o otravă pentru bărbaţi.
Îl vom îngropa. Ca pe un războinic!
Benchetuieşte în sălile cele mari, cu taţii noştri!
Îngropaţi-l!
Mă distram mai bine la îngropăciunea tatei.
- Îl cunoşteai? - Îi cunoşteam pumnul.
Au venit.
Văd că priviţi!
În spate!
Spuneţi-i lui Uhtred că e încercuit.
Sunt înarmaţi, domnia ta. Unii au arcuri.
Şi-a trimis olăcarul şi are de gând să ne ţină aici.
Într-o crâşmă? Se putea mai rău.
Guthlac e omul danezilor.
Vor afla de capcană şi vor da fuga să ne ucidă.
Prea bine!
- Rămân mai puţini în tabără. - Şi suntem împresuraţi.
- Fii cu ochii pe uşă! - Da, domnia ta.
Osferth.
- Uhtred, voiesc doar să vorbim. - Atunci vorbeşte!
- Nu voiesc să lupt. - Mare păcat!
Nimic nu încheie mai frumos o seară în crâşmă decât o încăierare.
Poate o muiere?
- Poate. - Suntem mai mulţi ca voi!
Nu puteţi ieşi şi avem arcuri.
Predă-te! Şi-ţi vom cruţa fârtaţii.
- Nu-l voiesc decât pe Uhtred. - Eşti un trădător, Guthlac.
N-ai scăpare!
Repet! Nu-l voim decât pe Uhtred!
Sunteţi liberi să alegeţi.
- Suntem cu tine, domnia ta! - Blocaţi uşa.
Domniţelor...
Nu putem ieşi pe sus! Ne vor răpune arcaşii.
Aruncă-mi barda aia!
Ce faci, domnia ta?
- Aprindem focul. - Vino iute!
- Ce-i plac flăcările! - I-ar plăcea în iad.
Finan.
- Foc! - Degrabă! Nu!
Mişcaţi!
Acoperişul!
- Flăcările urcă! Mişcaţi! - Aduceţi apă! Stingeţi focul!
Staţi cu mine!
Laşilor!
Mai mult!
- La nevoie, pârjolim tot satul! - Domnia ta!
Eliberaţi-i! Salvaţi cârciuma!
Cruţă-mă, domnia ta!
Danezii m-au silit. N-am avut de ales.
Nu uitaţi niciodată!
O slujiţi pe domniţa din Mercia.
Şi numai pe ea.
Haesten!
Uhtred e pe aproape.
Deci vine după noi.
L-a prins un baron dintr-un sat din amonte.
Aş zice să-l răpunem împreună, dar unul trebuie să rămână aici.
Atunci răpune-l tu, prietene.
Fă-te faimos!
Avem de răpus un casap de danezi!
Consiliul s-a întrunit şi te va asculta, domnia ta.
Asta voiai.
Mă bucur că-s acasă, Măria Ta. Nu mă aşteptam să fiu întâmpinat aşa...
Aethelwold, te faci vinovat de uneltire cu danezii
pentru a ataca Wessexul şi Mercia.
Ştiu că aşa pare, Măria Ta, dar adevărul este cu totul altul.
Părinte Beocca.
Când am fost la Dunholm, în cetatea lui Ragnar Ragnarson,
Aethelwold însuşi m-a întâmpinat.
Eram bucuros că te văd.
Îi mergea bine printre danezi când plănuiau să cotropească Wessexul.
Mă temeam pentru viaţa mea.
În Englitera de Răsărit, s-a întovărăşit cu Sigurd Păr Roş şi Haesten.
- Şi cu Cnut. - Tu!
Te-ai înţeles cu danezii
să fii înscăunat pe acest tron, drept omul lor de paie.
Ce ai de zis?
Măria Ta, nu tăgăduiesc că am fost printre danezi.
Dar nu-i aşa cum povesteşte părintele Beocca.
Îţi sunt tare dragi poveştile. Ce baliverne ne mai torni acum?
Sub îndrumarea Măriei Tale, am ajuns bărbat în toată legea.
Te-am slujit cu credinţă în luptă.
M-am dus iscoadă între danezi, să le aflu tainele.
Voim să-l ascultăm!
Am fost la Dunholm.
I-am amăgit pe danezi cum că te-aş fi trădat, stăpâne.
Mi-au acordat încredere şi mi-au împărtăşit planurile lor.
Uhtred era acolo.
De fapt, Uhtred e cel care ne-a trădat!
- Eu mă fac vinovat doar de orgoliu. - Uhtred s-a întors în Mercia.
Ne-a slujit din nou la Beamfleot.
Acum îl judecăm pe Aethelwold, nu pe Uhtred.
Nu susţin că-n timpul petrecut cu danezii n-am fost îmbiat de ce îmi ofereau.
Dar, privindu-i, mi-am dat seama că-s nişte păgâni.
Le sunt pe plac lucrurile nefireşti.
Părul lor...
Nu mă pot deda cutumelor lor şi am venit să te avertizez.
Chiar să te povăţuiesc.
Dar, mai ales, am venit să-ţi fiu alături.
Ţi-au îngăduit, pur şi simplu, să pleci din tabăra lor?
Nu te cunosc,
dar nu mi s-a îngăduit aşa lesne să plec din tabără.
Am făgăduit că-l ucid pe Uhtred.
Se tem de el. Cu motiv întemeiat.
E primejdios pentru noi toţi.
Dacă chiar ai plecat în chip de iscoadă,
de ce nu i-ai dat de ştire regelui?
Măria Ta, cine ştie ce taine au rostit buzele lui?
Trebuie judecat.
Şi osândit la moarte!
Ce taine ale danezilor susţii că ai descoperit?
Îţi aşteaptă pieirea, Măria Ta.
Ca să profite de haosul ce va urma.
Voiesc să-i jur credinţă prinţului Eduard.
Regele voieşte să cumpănească în rugăciune.
Mai bine rămâneai la danezi.
Îţi grăieşte, Măria Ta?
Am întrebat, dar n-am primit răspuns.
Sfetnicii aşteaptă.
- Trebuia să-l fi ţinut mai aproape. - Ai făcut tot ce puteai, domnia ta.
Cu ce să-l fi ajutat pe Aethelwold? N-are ţintă în viaţă.
Trebuia să-i fi oferit eu.
Pare-se că a găsit una singur.
E slab. Împacă-te cu gândul!
E un destrăbălat. Era corupt din clipa când a venit pe lume.
Cusururile lui izvorăsc din ale mele.
Însă îmi revine sarcina să-l judec acum.
Nimeni nu s-ar fi arătat mai milostiv decât tine.
Nici chiar tatăl lui!
Fratele meu preaiubit.
Cum să-i curm viaţa fiului său?
Ticăloşia se cade să fie pedepsită.
Poate-i mai bine ca Dumnezeu să-l judece pe robul Său Aethelwold.
Nu-l poţi cruţa, Măria Ta! Te vor crede slab de înger.
Şi de asta mă silesc să-l răpun pe fiul fratelui meu?
Să mă abat de la calea milosteniei creştine, cu un picior în groapă?
Ca să găsesc Poarta Raiului închisă?
Niciodată, domnia ta.
Aethelwold se visează rege.
E primejdios pentru Eduard...
fiul domniei tale.
E doar Cnut.
E de ajuns. Sunt mai puţini în tabără.
Sigebriht, mulţam!
Pot întreba ceva? Ce face fata pe care o iubeai?
- Ecgwynn, parcă? - Da.
E ferecată într-o mănăstire.
Iar Eduard îşi ia altă soaţă fără a privi în urmă, se pare.
Te-aş înţelege prea bine dacă n-ai putea să-l slujeşti.
Dar cei ca noi au de ales, oare?
Regele.
Vino în faţă!
Aethelwold...
Sunt bucuros că ai venit acasă.
Altă casă nu am, stăpâne.
Sunt hotărât, în parte, să te cred pe cuvânt.
Îţi mulţumesc!
Adevăr grăieşti. Danezii nu-s ca noi. Nu încă.
Noi trăim după legile Domnului.
Care a revărsat asupra noastră nenumărate binecuvântări
şi dovezi de îndurare.
Wessex e un loc sacru,
un cămin primitor şi roditor...
plin de dreptate...
şi de milostenie.
Tot ce iubim,
tot ce am clădit...
se află aici.
Aici sălăşluieşte nădejdea într-o Engliteră unită.
Pe care tu ai pus-o în primejdie.
Pentru c-ai privit către danezi...
osânda este să-ţi pierzi văzul.
Domnia ta, nu e cu putinţă!
- Nu-i cu putinţă, Măria Ta! - Să vezi limpede e semn de înţelepciune.
Regele vede cu ambii ochi.
S-ar cădea ca Aethelwold să-i piardă pe amândoi, dar sunt milos.
Va fi văduvit doar de unul.
Ca pe celălalt să-l folosească să vadă calea izbăvirii.
Nu!
Măria Ta, rogu-te...
M-am căit şi ţi-am cerut îndurare.
Mi-am mărturisit păcatele. Rogu-te, unchiule...
- Steapa. - Rogu-te... Nu!
Nu, Măria Ta! Rogu-te, nu!
Nu, rogu-te! Aşteaptă!
Rogu-te! Nu!
Pe înnoptat, până şi regele umbrelor ar orbecăi pe aici.
Vine cineva.
E Sihtric.
- Ai ceva de zis, băiete? - Da.
Predă-te!
Ne duceţi de nas!
Ne-au dus de nas, Finan! De ce?
De nu credeaţi, cum să creadă ceilalţi?
- V-am păcălit! - Ştiam.
- Ba nu. M-am prefăcut bine? - Niţel.
Crede-mă că ştiam!
- Nădăjduiesc că a meritat. - Şi eu.
Ce ştii?
- L-am văzut pe Cnut pe drum. - În tabără mai e doar Haesten.
- Iar Păr Roş? - E mort.
A luptat cu Haesten şi l-a răpus Skade.
- Doamne sfinte! - E o vrăjitoare fără pereche.
Ştie că-s aproape?
Da, şi că vii ca o umbră, dar sunt prea mulţi străjeri.
Îi e îngăduit să strângă ierburi pentru vrăji lângă un copac.
Un copac?
E doar unul dincolo de tabără. Îl vezi negreşit.
Dă-i de ştire şi du-o acolo la noapte.
Dacă nu voieşte sau i se pune împotrivă Haesten?
O să voiască şi Haesten nu i se va pune împotrivă.
Ştiu că mă pot bizui pe tine, Sihtric. Ne vedem la copac.
Să mergem. Finan!
Ştiam că vei veni după mine. Sunt pregătită.
- Şi eu. - Sunt pregătită.
Skade! Mă auzi?
- E Haesten! Ucide-l pentru mine! - Nu acum. Fugi!
E aici, domnia ta! Uhtred e aici!
Cu mine! Acum!
- Uhtred, fugi! - Sunt bărci pe râu!
Către râu! Sihtric, condu-ne!
Mişcaţi!
Suntem atacaţi! Haesten spune să pregătiţi bărcile!
Acum! Desfaceţi odgoanele!
Hai odată!
Sihtric, barca!
Să nu se răstoarne, flăcăi!
Pregătiţi vâslele!
La vâsle!
Ţineţi-le bine!
- Şi vâsliţi! - Vâsliţi!
Vâsliţi!
- Uhtred, repede! - Vâsliţi!
- Vâsliţi ca robii! - Vâsliţi!
Vâsliţi!
Bine! Vâsliţi!
Subtitrare: Retail
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania