Sunt Uhtred, fiul lui Uhtred.
După ce am răpus un popă care băga zâzanie...
am fugit ameninţându-l cu moartea pe rege.
Acum sunt un proscris care nu poate călca în Winchester.
Alfred trage să moară.
Ca să fie încredinţat că fiul lui, Eduard, va fi încoronat,
i-a pus la cale însurătoarea.
Râvnind coroana, Aethelwold a fost înfierat ca trădător.
Osânda este să-ţi pierzi văzul.
Ne împotrivim înscăunării lui Eduard sau nu?
Eduard nu trebuie să urce pe tron.
Danezii, aliaţii lui Aethelwold,
aşteaptă să se prăpădească Alfred ca să atace Wessexul.
Cu paloşul în mână, ne aşteaptă o bătălie de purtat!
M-am întors în taină la Winchester, să-i cer ajutorul soră-mii, Thyra.
Ragnar e captiv în Niflheim. Doar sângele tău îl poate salva.
Împresuraţi casa!
Wessexul clocoteşte ca niciodată şi oamenii sunt cuprinşi de groază.
Soaţa mea şi-a săpat un ascunziş. Se teme pentru viaţa ei.
Cine i-o pune în primejdie?
Oamenii cuprinşi de teama unui trai fără regele lor.
Uhtred e aici. Îl poţi osândi la moarte sau poţi vorbi cu el.
Iată cum am ajuns să-l aştept pe un rege aflat la capătul zilelor...
Destinul guvernează totul!
Este un letopiseţ.
Izvodul acela.
E letopiseţul Wessexului.
Îmi va zugrăvi viaţa, ca rege.
De când s-a prăpădit fratele meu, până acum.
- Cântece... - Într-un fel.
Şi niciunul nu-l va pomeni pe Uhtred de Bebbanburg.
Oamenii îşi vor aminti faptele mele.
Dar oamenii vor pieri.
Aşa ne e dat tuturor.
Izvodul acesta va dăinui.
Când e înscrisă în zapis, o faptă devine nemuritoare.
Dacă zapisul nu arde.
Dacă se păstrează, da.
Peste un veac, învăţaţii vremii vor citi sau vor recita ce stă scris
şi Alfred li se va arăta.
Nu vor prinde de ştire de nobilul Uhtred.
Nici de loialitatea ta...
de poveţele tale...
de bărbăţia ta...
de curajul şi firea ta sfidătoare.
Ce cauţi aici?
- La Winchester? - În odaia asta.
Mi s-a zis că voieşti să vorbim.
Şi de ce îmi faci pe plac? Ce voieşti de la mine?
Ce mi-ai grăi cât încă mă ţin puterile să te ascult?
Un lucru ar fi că niciodată nu te-aş fi putut răpune.
Când ţi-am pus pumnalul la gâtlej, nu te-aş fi ucis.
Ţi-aş fi tras bucuros o mamă de bătaie.
Dar n-aş fi niciodată ucigaşul lui Alfred, regele saxonilor.
Aşa ai fi dobândit un loc în acest zapis.
N-aş voi să se scrie despre o asemenea faptă.
Mi-am câştigat locul în acel zapis.
Dar orice nobil se socoate erou. Pricep temeiul lipsei mele de acolo.
Nu se va scrie că Alfred s-a ridicat pe umerii lui Uhtred.
De multe ori.
Dar eu ştiu că aşa este.
Mulţam, Măria Ta.
Socoţi că te pot răpune? Eşti proscris.
S-ar scrie că Alfred, firav şi bolând,
a găsit puterea să-l răpună pe războinicul Uhtred Ragnarson.
- Însă nu va fi aşa. - Pentru că-s prea nevolnic?
Pentru că suntem legaţi.
Nu mă poţi răpune, cum nici eu nu te pot răpune pe tine.
Spada mea e grea.
Trebuie să mă aşez.
E vin în carafă. Rogu-te să-l torni în cupe.
În cinstea lui Eduard şi a miresei lui. Casă de piatră!
Domnul să-i aibă în pază!
Dar lucrarea Domnului se săvârşeşte adesea cu mâna omului.
Tu ai săvârşit lucrarea Lui, ştiu bine.
Nimeni nu putea sparge de unul singur zidul de scuturi de la Ethandun.
Sunt păgân, Măria Ta.
- Eşti botezat. - Cred în zeii străvechi.
Şi Necuratul lucrează cu mâna omului.
Moartea mea va scoate la lumină Necuratul din mulţi.
Şi oamenii buni vor fi îmbiaţi de lăcomie, putere sau faimă.
- Creştini? - Da.
Şed acum în sala sfatului.
Îmi mănâncă bucatele, îmi beau vinul şi berea
şi ridică pocalele în cinstea fericiţilor miri.
Domnul să-i aibă în pază.
DUPĂ ROMANELE SCRISE DE BERNARD CORNWELL
Prea bine... Bun.
Aethelhelm!
Îngăduie-mi să te felicit că eşti de-acum ginere de prinţ.
Nu-ţi acoperi cicatricea aia hâdă? Îmi întoarce maţele pe dos.
Orbita mea?
"Văd" că-mi reaminteşte să fiu credincios coroanei...
pe fruntea oricui ar sfârşi.
Va sta pe fruntea lui Eduard.
De-i va surâde norocul, dar nimic nu-i bătut în cuie.
Sfatul şi ealdormanii sunt nestatornici. Trăim în vremuri tulburi.
Nădăjduiesc că spui aşa grozăvii doar la beţie.
Nu eşti întâiul socru al lui Eduard.
Îşi recunoaşte copiii din flori.
Eduard a mai fost cununat o dată.
Dacă bastarzii ar fi legitimi, aş şti.
Aşa-i, trebuia să ţi se fi zis, doar eşti un aliat de seamă.
E tânăr, şi-a făcut de cap.
Pruncii sunt rodul dragostei sale.
- A spus-o cu gura lui, se pare. - Domnia ta.
Îţi amintesc că nu se cuvine să stai la masa asta.
Aşa-i, Steapa. Locul cuvenit mie nu e la masa asta.
A fost o plăcere să vorbim, domnia ta. Iertare pentru ochi.
Sau pentru orbita cea hâdă.
- Spiritele se agită în Winchester. - Şi la masa asta.
Aldhelm, trimite vorbă în Mercia! Mi-ar plăcea mai mulţi străjeri.
N-ai trebuinţă de ei.
Taică-tău stă să crape. Ce ne facem apoi?
- Aldhelm, trimite olăcarul! - Da, domnia ta.
Regele e în odaia sa, Beocca?
- Se hodineşte, din ce ştiu. - Mă duc la el.
- Părea ostenit, stăpână. - Soaţa lui nu-l osteneşte niciodată.
Spune-i lui Aethelhelm că te temi că Uhtred Ragnarson e pe aproape.
- Nu ştim dacă-i aşa. - Ba sigur că aşa e!
Oamenii lui n-ar veni fără el.
Cată să se răzbune.
Şi asta vom susţine în continuare.
Măria Ta, de ce mi-ai dus copiii la Winchester?
De ce i-ai creştinat?
Ca să fii tu blestemat.
Ca să suferi, chiar.
Încerc să fiu chibzuit. Totuşi...
N-am fost chibzuit când ţi-am luat odraslele.
Am fost nesăbuit şi egoist. Dar li s-a purtat de grijă.
Tu nu eşti un tată prea bun.
Nu mi s-a îngăduit. Am fost izgonit.
Ai răpus un om în palat.
Deşi, recunosc, o căuta cu lumânarea.
Am greşit. Când te-am judecat şi te-am osândit,
nu ţi-am arătat respectul şi încrederea cuvenite.
Mă temeam.
Încă mă tem.
Nu de tine, nu de moarte,
ci că tot ce a ajuns Wessexul se va pierde,
adică tot ce stă scris în acel zapis.
Lucrarea mea trebuie să continue.
Ţara asta trebuie să crească.
Englitera trebuie plămădită şi Domnul trebuie lăudat.
Suntem şi rămânem ultimul regat cu adevărat saxon.
Nu putem ridica ziduri între triburi, nici nu ne putem lăsa cotropiţi.
Altfel viaţa mea va fi fost în zadar.
Viaţa tatei şi a fratelui meu se vor fi irosit.
Măria Ta!
Mi s-a zis că te hodineşti.
- El ce cată aici? - Eu l-am poftit să vină.
Ai zis că, dacă va mai călca în Wessex, va fi osândit la moarte.
Acum zic altceva.
Lasă-ne şi nu sufla o vorbă despre Uhtred în faţa nimănui.
Nu pricep de ce-l pofteşti pe duşman la masa noastră!
- Mai întâi Aethelwold, acum el! - Doamnă!
Măria Ta, nu mai fi iertător! Te face să pari slab.
Draga mea, te-am poftit să pleci.
Şi tu ce-ai de gând? Să-i ceri să-i fie alături lui Eduard?
- Am să refuz oricum. - Nu voi accepta!
Aelswith, lasă-ne!
E furioasă pentru că-s pe moarte.
Nu e lipsită de inimă, doar că acea inimă e rănită acum.
Ca mine...
ca mulţi alţii din Wessex, poate...
soaţa mea se teme...
de asta.
De ce se va scrie de acum încolo.
De vremurile tulburi care vor să vie.
Aşa e viaţa, Măria Ta.
- Merge mai departe. - Dar încotro?
Cine va domni? Care zeu va fi proslăvit?
Ce limbă se va vorbi? Ce pravile ne vor îndruma?
Tu ţi-ai trăit traiul.
Curând, va veni rândul altora.
Dumnezeu... sau alţi zei...
vor hotărî asta.
Ai dreptate.
Dar ultima mea faptă, în ochii Domnului meu,
va fi să mă asigur că ne ocârmuiesc oameni buni.
Asta am de făcut.
Şi de asta te afli acum în odaia asta.
Nu te năpusti imediat,
dar pune străjeri pe fiecare hol al palatului.
Proscrisul Uhtred e aici.
Să plece din palat imediat după ce se desparte de rege.
- Ne socotim cu el în zilele ce o să vină. - Da, stăpână.
Mamă, te văz îngrijorată.
- Din pricina regelui? - Nu.
Nu. Mă încearcă doar grija festinului.
Curând, mesenii se vor îmbăta criţă. Atunci voi răsufla uşurată.
Spune-mi adevărul!
Adevărul e că trăim vremuri primejdioase.
Vei avea trebuinţă de multă hotărâre.
Zâmbeşte!
Parcă mai ieri...
ţi l-am încredinţat pe Eduard, un prunc ce trăgea să moară.
M-am temut că rugăciunile mele n-au primit răspuns.
Şi ţi l-am dăruit ţie...
şi lui Iseult.
Ţi-o aminteşti!
Negreşit.
Uhtred.
Voiesc să ţi-l încredinţez din nou pe fiul meu.
La fel ca întâia oară, ca să-i salvezi viaţa.
Nu spune nimic, nu încă!
Îţi cer doar să rămâi la Winchester până e încoronat.
Apoi fă ce voieşti. Du-te în nord şi revendică-ţi moşiiile.
Sunt proscris, Măria Ta.
Nu mai eşti.
De astăzi...
eşti iertat.
Cu condiţia să rămân la Winchester?
Te iert orice ai hotărî.
Dacă soaţa mea a pus străjeri la uşă, şi sigur a făcut-o, te scap eu de ei.
Sunt împăcat acum.
Ţi-am spus ce îţi cer. Nu-mi trebuie un răspuns.
Îţi mulţumesc, stăpâne...
că ţi-ai îndreptat greşeala.
Trebuia să fi închis ochii, bătând la Poarta Raiului, cu mult în urmă.
Nădejdea că ne vom întâlni acum m-a ţinut în viaţă.
Pentru Uhtred, adevăratul stăpân din Bebbanburg...
pe care nu l-am înţeles pe deplin, dar fără de care n-aş fi fost rege.
Pleacă!
Domnia ta, sunt Aldhelm.
Ce-i?
N-am trimis olăcarul.
Voiai să ceri mai mulţi străjeri. Avem destui aici.
Dacă mai aducem, pare c-avem gânduri rele.
- Deci nu mi-ai dat ascultare? - Te povăţuiesc.
De ce să aducem oşteni la miazăzi când danezii se pregătesc de război?
Nu-ţi ascunde nesupunerea după poveţe! Bag de seamă că ţi-a intrat în obicei.
Şi că-ţi fug ochii după nevastă-mea.
- Doar te povăţuiesc. - N-o lăsa să-ţi ia minţile!
Împreunează-te cu ea şi fă-mi plăcerea de a o repudia,
dar nu cuteza s-o iubeşti!
În ziua morţii lui Alfred, voi deveni rege în Mercia!
O voi anunţa aici, la Winchester. Astea nu-s gânduri rele, ci un adevăr.
Trimite vorbă să mai vină vreo 50 de străjeri.
HUNSTANTON REGATUL ENGLITEREI DE RĂSĂRIT
Hai cu mine, să te-nveleşti în blănuri!
Războiul bate la uşă.
Voiesc să mă bucur de tine cât mai am vreme.
L-ai trimis pe Aethelwold să-l ucidă pe Uhtred. Cumva îi dai crezare?
L-am trimis la Winchester să facă valuri, să strângă o oaste saxonă
şi, dacă se iveşte prilejul, să-l răpună pe Uhtred.
Lumea cleveteşte că l-a ucis pe Ragnar.
Aethelwold? Şi tu crezi una ca asta?
- Aşa este? - Hai în pat, cu mine.
Spune-mi adevărul! El l-a răpus?
Adevăr grăiesc, nu ştiu.
Dar am trebuinţă de el deocamdată.
- După ce-şi face treaba, îl voi răpune. - El l-a ucis?
Ştiu doar că se temea de Ragnar.
Atunci eu îl voi răpune.
Doar eu!
Să fie apărat în luptă!
- E al meu. - Prea bine.
- Mi-e frig. - Atunci mergi la culcare.
Vin şi eu.
Danezo!
Spune-o! Spune că eşti daneză!
O târfă daneză. Spune-o!
- Spune-o! - Mă mândresc că-s daneză.
Şi că-s soaţa unui preot saxon. Am două neamuri.
"Am două neamuri". Nu prea are noimă ce spui.
- Dă-mi pace! - Eşti daneză şi nimic mai mult.
Tidman, las-o să treacă sau te scopesc!
Thyra, iertare! Tidman e cap sec.
- Ba nu! - E bun de găleată.
Vorbeam într-o doară.
Dacă voieşti s-o chinuieşti, fereşte-te de ochii lumii!
Vorbeam într-o doară!
- Uhtred a fost iertat. - E în Winchester?
- Nu v-am zis eu că-l miros? - Ce e de făcut?
Nu-i putem îngădui să se alieze cu Eduard.
Unul dintre ei sau amândoi trebuie să piară.
Eduard ar fi mai lesne de ucis.
Afară! Ieşiţi cu toţii!
Nu poţi să-ţi ţii gura? Tu vorbeşti de trădare!
Ba nu. Aşa va pieri Eduard.
Urc pe tron, ne descotorosim de danezi şi Sigebriht îşi numără arginţii.
Mai presus de orice, scăpăm cu viaţă.
E vremea ca Alfred să crape odată.
Eduard ar fi încoronat peste luni bune. Danezii ar mărşălui încoace.
Alfred nu mai apucă o lună. Mai are câteva zile.
Şi ar mai fi ceva: nu toţii saxonii l-ar sprijini pe Eduard.
Din ce aud prin crâşmă, niciun oştean nu l-ar sprijini.
Ce se zice?
Că Eduard are o faţă ca dosul de femeie şi c-ai venit să-l răpui.
Iertarea ta va schimba lucrurile.
Thyra?
Thyra, ce-i?
De ce plângi?
Lasă-mă pe mine să vorbesc cu el.
Mă descurc. E soaţa mea.
- Da, dar eşti iute la mânie. - Aşa-i. Şi-s mânios acum.
Tidman!
Caut un şobolan ce-şi zice Tidman.
Tu eşti Tidman?
Te-am întrebat dacă eşti Tidman.
Părinte Beocca, bineţe!
Şi Uhtred, om liber în Wessex, mai nou.
Îl caut pe Tidman. Laşul ăla e omul tău?
- Nu. - Nu-s laş!
- Ce voieşti, popă? - Voiesc să-mi dai ascultare, dobitocule!
Dacă te mai apropii de soaţa mea, te calc în picioare!
- Frumos zis! - Ţi-o făgăduiesc!
I-am zis că-i daneză. Nu asta e?
N-ai priceput? Nu-mi pari prea luminat la minte.
Îmi vorbeşti ca bărbat sau ca preot?
Te-ai lămurit acum?
Te-ai lămurit?
- Nu mă ascund după sutană! - Beocca, de ajuns!
Secătură! E femeie!
O femeie cumsecade, care a suferit destul.
Doar o dată te avertizez!
M-am potolit acum.
Stai!
M-am potolit.
Tu şi cei de teapa ta împuţiţi aerul din Winchester.
Englitera e tărâmul tuturor neamurilor care vor să convieţuiască în pace.
Tatăl tău s-ar ruşina de tine.
Du-te cu el!
Mă tem că popa nu mă are la inimă.
Nimeni nu te are la inimă. Sufletul ţi-e la fel de hâd ca moaca.
Am a-i mulţumi unchiului Alfred pentru mila lui.
- Ce cauţi aici? Încă te visezi rege? - E căminul meu şi nu plec.
Şi-mi iubesc ţara. Poţi spune acelaşi lucru?
Uhtred, am ostenit ascultând stârpitura asta.
Hai să bem o bere!
Intră şi lasă-mă să te încredinţez că susţin Wessexul.
Ascultă-mă!
Rogu-te.
Uhtred.
Sigebriht.
- Îl susţii pe Aethelwold? - Sigebriht face ce vrea.
Susţin un Wessex puternic.
Domnia ta, tu ce susţii?
Pe Eduard?
O spui de parcă-s unii care-i sunt împotrivă.
Unii au îndoieli, dar, de i-ar sta alături Uhtred...
Am fost la Ethandun, alături de tine, în zidul de scuturi.
El e doar un copilandru.
Alfred abia ridica paloşul, dar toţi îl urmam.
Repet, Eduard nu e Alfred. Oştenii nu l-ar sprijini.
- Danezii ştiu asta. - Recunoaşte, eşti omul lor.
Sunt om din Wessex.
Domnia ta, nu mi-ai răspuns. Pe cine susţine Uhtred?
- Ce facem dacă-l sprijină pe Eduard? - Ţi-am zis.
Trebuie să piară.
Ştiu că nu-i prilejul potrivit, dar trebuie să întreb.
De ce nu mi s-a zis că Eduard a mai avut o soaţă?
Că aceasta i-a zămislit copii?
Aceşti copii...
au vreun sâmbure de legitimitate?
Domnia ta, nu ţi s-a spus pentru că nu avea importanţă.
Mariajul acela ţine de trecut iar odraslele-s copii din flori.
N-ar fi fost mai simplu...
dacă acei copii nici n-ar exista?
Pentru Eduard şi copiii care i se vor naşte pe viitor.
Ce-ar fi dacă...
s-ar alege praful de acele odrasle?
Cumpăneşte bine.
Rogu-te să mă ierţi.
Nu pricep ce e în mintea regelui. De ce-ţi cată în coarne?
Nici nu-i apreciezi încrederea, nici nu o meriţi.
Regele e înţelept. Domnia ta nu eşti.
Domnia ta...
Nu-s vrăjmaşul regelui.
Chiar de-ar fi aşa, îi eşti un aliat tare primejdios.
Cu Alfred mai merge.
Îţi este pe potrivă.
Dar Eduard nu e.
Iar eu voi face tot ce-mi stă în putinţă să te ţin cât mai departe de băiat.
Mulţam, domnia ta! Ţi-aş fi profund recunoscător.
Eşti copilăros.
Şi nesăbuit.
Am auzit chiar de la Aelswith că n-ar trebui să umbli slobod prin palat.
Grăieşte! Ce gânduri te apasă?
N-am un loc al meu.
Nu-s soţul nimănui, nu-s Uhtred de Coccham,
nici Uhtred de Bebbanburg.
Nu-s Uhtred Ragnarson.
Nici proscris nu mai sunt!
Ba eu aş zice că eşti toate la un loc.
Mai ales un proscris. Nu te vei da pe brazdă.
Vei face ce-ţi dictează conştiinţa, iar ăsta nu-i un lucru rău.
Însă nu mai eşti blestemat.
Eşti liber să-ţi scrii destinul.
Trebuie să alegi, Uhtred. Atâta tot.
Atunci te aleg pe tine ca prietenă.
- Eşti stareţă şi războinică. - Adevărat.
Ţi-am spus vreodată că eşti prea bună să fii măicuţă?
De câteva ori...
E adevărat.
Stareţa m-a încătuşat!
Stareţă Hild!
Vezi să te speli pe mâini.
Winchester e un loc mai bun cu tine aici.
Atâta ştiu sigur.
Cnut!
Potoleşte-te până nu pune careva mâna pe paloş!
Încă puţin, să prindă gustul sângelui!
Mai au trebuinţă de braţe şi picioare!
Cu saxonii ar trebui să lupte!
Curând, Haesten, prietene! O simt până în boaşe!
Hai aici!
Măria Ta.
Uhtred.
Eşti aievea sau am vedenii?
Voiam să-ţi spun că rămân la Winchester până la încoronarea lui Eduard.
Îţi făgăduiesc.
Diseară îi arăt lui Aethelhelm letopiseţul.
Te învoieşti?
Da.
Învaţă-l istoria Wessexului.
- Leagă-i destinul şi averea de el. - Prea bine.
L-am chemat pe Eduard cu mireasa lui.
Iertare, Măria Ta, dar un gând nu-mi dă pace.
Nu pot să tac.
Uhtred.
Ai greşit.
Iertându-l pe proscris, i-ai netezit calea de a deveni sfetnicul lui Eduard.
Ştiu că asta urmăreai, dar e greşit.
- E trebuincios. - Ba nu.
E trebuincios pentru Englitera.
Eduard nu poate fi rege pios şi Englitera nu poate fi regat creştin
dacă ne călăuzeşte un păgân.
De ce ne prigonesc mereu danezii?
Suntem pedepsiţi, Măria Ta, că-l găzduim pe acest păgân.
- Sprijină Englitera. - E proscris.
Englitera mea...
Iubirea mea...
E proscris şi trebuie tratat ca atare.
Nu mă voi pune împotriva ta, n-aş putea.
Aşa că te rog...
să-ţi retragi porunca...
Măria Ta...
- Cine e? - Părintele Beocca.
E în împărăţia Domnului.
Nu încape nicio îndoială. Regele meu s-a dus la Domnul.
Nu e cu putinţă! Nu şi-a terminat lucrarea.
Unde e Englitera?
Unde e ţara noastră unită? Acesta era ţelul său.
A lăsat treaba neterminată.
Nu se poate stinge! Domnul n-ar îngădui una ca asta.
Mângâierea lui a fost că i-ai şezut alături în ultimele clipe.
Tu ştii deja că s-a prăpădit.
Şi...
eu le voi da de ştire copiilor lui.
Dar atât!
Nu mă socot în stare...
Era iubit de popor. Oamenii vor dori să-l jelească.
Trebuie să li se spună.
Mă tem.
- S-a prăpădit. - Dar spiritul lui e alături de noi.
Să-i cerem Domnului ajutor şi îndrumare.
Cum Alfred e la Dumnezeu acum, se va îngriji să fim auziţi.
Era suferind...
dar măcar era aici.
Şi acum nu mai este.
Mă duc să-i chem copiii.
Te-am iubit, Măria Ta.
Răsplata îţi va fi Împărăţia Cerurilor şi mă rog ca într-o bună zi...
să ne reîntâlnim.
De mult nu-mi mai era drag.
Ca orice tânăr, a fost nestatornic. Nu l-am putut ierta.
Apoi, fără să desluşesc motivul,
mi-am dat seama că-l iubeam iar, din tot sufletul meu.
Am văzut că avea nevoie de mine.
Am ştiut că, fără mine, nu putea fi acel rege...
pe care-l cerea Domnul.
Ştiaţi că a fost la Roma, la Sfântul Părinte?
Da.
Era un copilandru pe atunci.
Un ţânc.
Ce iute se trece viaţa...
Eduard, cheamă-l pe părintele Beocca.
Ne pregătim pentru întâia zi într-o ţară schimbată.
Părinte Beocca, soţul meu îţi era recunoscător pentru credinţa,
poveţele şi încrederea în el.
A fost un privilegiu.
- Îţi mulţumesc din inimă. - E o onoare, stăpână.
Alfred s-a prăpădit.
Ai fost preotul regelui. Ţi-ai pierdut rolul de la curte.
Episcopul Erkenwald s-a învoit să cuvântezi la înmormântare,
dar atunci îţi închei îndatoririle de la palat.
Te-ai înfrăţit cu păgânii, părinte.
Eduard va fi un rege pios. Episcopul Erkenwald încuviinţează.
Despre ce păgâni vorbeşti, doamnă? Soţia mea e creştină şi botezată.
Eşti şi vei rămâne mereu cel care-l ocroteşte pe Uhtred.
- N-are trebuinţă de ocrotire. - Te-ai înfrăţit cu păgânii!
Eduard trebuie să privească doar către Domnul.
Spune-i lui Uhtred că i s-a retras iertarea.
Dar are răvaşul regelui!
Să plece sau pun să fie întemniţat!
Nimeni nu-l ameninţă cu moartea pe rege şi scapă basma curată.
Doamnă!
Nu-mi pasă dacă-l slujesc pe Dumnezeu la palat sau pe mirişte.
Dar mă tem că greşeşti anulând graţierea regală.
Danezii vor prinde de veste şi vor căpăta curaj.
Fiul tău, Eduard, încă nu e comandant de oşti.
Cu voia Domnului, vom birui.
- Nu plec din Winchester. - E musai.
Nu înainte de încoronare.
I-ai făgăduit lui Alfred?
Da.
Dacă nu mai eşti iertat, te pasc doar temniţa şi execuţia.
- Unde să se ducă? - Oriunde-l duce bidiviul sau o corabie.
Uhtred a venit după sângele lui Ragnar. Are o treabă de făcut.
Pune bine sângele acela!
Războiul stă să înceapă. Alege-ţi o tabără!
Dar nicio tabără nu-l vrea.
Tocmai de asta trebuie să rămâi aici. Aşteaptă-l pe Eduard.
De asta Alfred ţi-a cerut doar să-i făgăduieşti prin viu grai.
Le coace bine.
Ştie că eşti om de onoare, atâta tot.
N-ai ce căuta aici, danezo.
Regele s-a săvârşit din viaţă.
Ne rugăm pentru sufletul lui şi pentru moştenitorul său, Eduard.
Domnul să-l călăuzească şi să-i fie pavăză.
Să-i dea putere şi înţelepciune.
Amin!
Am poruncă să te răpun dacă nu pleci în linişte.
Steapa! Ce-i asta?
- Finan, nu te lega de ei! - E om liber!
Nu crede că mă tem de tine!
Te bucuri că s-a prăpădit regele, otreapo?
Aici ţi-e locul! În groapa asta.
Beocca!
Ajutor!
Beocca!
Te rog!
Subtitrare: Retail
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania