Din episoadele anterioare...
Înainte să ajung aici, am fost internat.
Quentin, îţi recomand să continui tratamentul.
N-am reprezentat un pericol pentru nimeni. Nu mă poţi obliga să rămân.
Brakebills e primul loc adevărat în care mă simt în largul meu.
Quentin!
Am greşit catalogându-te doar medium.
Ştii să-ţi opreşti mintea? Îţi arăt de îndată.
Eşti călător.
Poţi călători dintr-o lume în alta.
Unde pleci, pisicuţo?
Plec definitiv de aici. Bucură-te. Scade concurenţa.
Vrăjitori renegaţi, amatori, oameni trişti şi disperaţi.
Înseamnă că a atins nivelul 50.
- Deci tu eşti... - Cea mai tare din New York.
Fă-mi rost de tot ce e pe listă săptămâna asta.
- Nu ştiu ce cauţi aici, Jules. - Magia nu mi-a căzut în poală.
Oamenii de la Brakebills pot citi gândurile,
pot zbura... Tu poţi face un truc magic.
Erai prietenul meu cel mai bun.
E incredibil că am trăit atâta fără să ştiu că sunt magician.
Nu mai pot reveni la ce a fost.
Omule, eşti în camera greşită. Sau am greşit eu camera.
Salut!
- Barosanule! - Salut!
Ai făcut rost de ele? Nu mai rezist. Unde sunt?
- Unde sunt? - Termină!
Dacă-mi dai pastilele fericirii, o să te fac tare fericit.
Eliot, eşti aşteptat la atelierul de lucru manual.
Acuarele. Fără mine, sunt pierduţi.
Quentin, putem discuta puţin?
Quentin?
E clar că e un vis în care îmi dau seama că visez.
- Crezi că viaţa ta e un vis? - Nu. Ăsta e un colaj nereuşit.
Tu, spitalul, biroul decanului, Brakebills, toate formează un amestec.
- Deci te-ai întors la Brakebills. - Sper să revin în curând.
Unde crezi că eşti student, că înveţi să devii magician.
Hai să trecem peste partea în care nu mă crezi. Bine?
E cam răcoare aici. Ne-ar prinde bine un soare în miniatură.
Ar fi minunat.
Urăsc visele astea. Mă simt de parcă aş fi paralizat.
Stai aşa! M-ai externat. Mai ţii minte? Din spitalul adevărat.
Îmi amintesc ce ţi-am zis. Cum m-am exprimat?
"Nu mă poţi ţine aici. N-am fost un pericol pentru nimeni."
- Ştii că nu-i adevărat. - Nimic nu-i adevărat.
Dar ţi-am spus asta în viaţa reală, înainte să ajung la Brakebills.
Trimite-l înăuntru.
Quentin, mai ştii de ce ţi-a impus judecătorul să te internezi aici?
Judecătorul?
Dacă e un vis despre un proces... Doamne, ar dura la infinit.
Intră, Penny!
Arată-mi ce ai găsit în coşul de gunoi al lui Quentin.
- Nu vreau să dea nimeni de belea. - Fii fără grijă.
N-a dat nimeni de belea.
Mulţumesc, Penny.
Quentin, asta se întâmplă când nu iei medicamentele prescrise.
Începi să ai halucinaţii. Crezi că eşti magician, că ai puteri.
Totul e precizat în dosarul tău.
Castelul din cărţi, Alice, Eliot, Margo,
adepţii magiei fizice, Bestia.
Ştiu că toate astea pot părea foarte reale, dar nu sunt.
Brakebills e halucinaţia.
- Asta-i realitatea. - Vezi asta, nu?
Eşti foarte, foarte bolnav.
Nu vezi ce văd?
Iisuse!
Te văd pe tine, Quentin. Sunt foarte îngrijorată.
Au dispărut. Moliile... Au dispărut.
Nu e nicio molie aici, Quentin. N-a fost niciodată.
Nu pot respira!
Cod roşu în biroul principal!
MAGICIENII
Seria I Episodul 4
Nu-i lăsa să te vadă.
- Am auzit că te-au injectat. - Sunt uşor pierdut.
Nu, nu. Uită-te la mine! Bine? Numai noi doi suntem reali.
Şi asta.
Unde suntem? Ce se întâmplă?
Nu-ţi aminteşti?
Cred că eram la facultate.
Am adormit la o petrecere şi m-am trezit aici.
- Aparent, toate alea sunt iluzii. - Nu, nu...
Ai venit după mine.
- Serios? - Ca să mă salvezi.
- E crucial să spulberăm iluzia. - Iluzia?
Am aterizat de urgenţă pe planeta asta acum 9,3 milioane de ani.
- Alice! - Stai aşa...
Tu eşti căpitan de navă. Ai venit să mă salvezi.
- Stai puţin. - Nimic din ce vezi nu-i adevărat.
Suntem blocaţi într-o cuşcă, într-o menajerie.
Alice!
Ne păcălesc pentru a ne îndrăgosti şi a ne înmulţi.
Alice, ajunge!
- Dă-mi-le înapoi. - Ce anume, dr. Fogg?
Pe toate, Alice. Avem nevoie de ele pentru bridge.
Ne adună din toate colţurile galaxiei ca să-i distrăm.
Nu-i adevărat. Ăla e un episod din "Pierduţi în spaţiu".
- "Star Trek". - Poftim?
- E un episod din "Star Trek". - E un episod din "Star Trek".
Au reuşit să te păcălească. Eşti la mâna lor acum.
Stai liniştit. Tot vreau să ne împerechem.
- Gata, termină! - Mă bag şi eu!
- Termină! - Mă bag şi eu.
Quentin, cum te simţi?
Te simţi mai bine?
Aşa cred.
Mă bucur. Eşti în stare să primeşti o vizită?
Bună, Q.!
Yale e o dezamăgire. În cel mai bun mod posibil.
Ţi-ar fi... Vreau să spun că...
O să-mi dai perfectă dreptate de îndată ce-ţi revii.
- Când? Când o să fiu externat? - E mult mai simplu decât ne aşteptam.
Ai fost la Yale în ultimele luni?
Iar eu am fost aici?
Nu-ţi aminteşti.
Asta? Nu.
Bine.
James regretă că n-a putut veni, dar o să vină săptămâna viitoare.
A trebuit să găsească o biserică.
O biserică?
Pentru nuntă.
Sunteţi logodiţi?
- E în regulă. - Nu-i deloc în regulă!
Chiar nu contează. N-are importanţă.
- E o vrajă. - O vrajă?
Suntem blocaţi într-o vrajă, iar eu sunt singurul care ştie asta.
Ştiu că am vorbit ca Alice,
dar jur că nu sunt nebun.
Vreau să înţeleg. Vreau să te ajut, Q.
- Vorbeşte cu mine. - Nu, nu!
Nu! O pot face.
Doamne, priveşte! Jules!
Jules, priveşte! Vezi ce-am făcut? Priveşte!
Nu vede nimeni ce-am făcut?
- Nu face asta. - Ce?
Nu te uita aşa la mine.
Nu mă compătimi! Nu suntem aşa în realitate.
Adevărul e altul. Mă auzi? Adevărul e altul!
Nu sunt aici. Eu am intrat la Brakebills.
- Sunt la Brakebills! - Omule!
Nu mai urla!
Îmi pare rău. E vina mea.
Scuze...
O să plec. Ne vedem vineri.
Asta n-are cum să fie viaţa mea.
Jules, nu poate fi adevărat!
Voiam să văd artificiile. Chiar îmi doream asta.
Stai aşa!
- De unde ştii că erau artificii? - Poftim?
Dacă nu le-ai văzut, de unde ştii că erau artificii?
- Mi-ai zis tu. - N-am pomenit cuvântul "artificii".
Care-i treaba?
N-a văzut nimeni asta?
- Ce să vadă? - Felul în care ai râs de mine.
Am râs de tine?
- Ce fel de prieten ar face asta? - Exact.
La revedere, Quentin!
Ce?
Pe toate, una câte una.
Începe!
Te cred, Quentin. Chiar eşti magician.
Unul foarte slab!
Asta e singura constantă. Tu eşti mereu al naibii de nesuferit.
Ellsworth Downs.
Ellsworth.
Ellsworth Downs.
Ştii prea bine. Ştii unde să cauţi, Quentin.
Nu-ţi pot arăta. Nu te pot atinge.
E o vrajă foarte puternică.
Chiar e o vrajă?
Apare în carte. Cartea prezintă povestea ta. Asta-i povestea ta.
A mea?
Care carte? Jane!
Nu-mi amintesc ce...
Jane, mi-au dat pastile. Nu-mi mai amintesc. Jane!
Jane!
Nu, nu! Termină!
Nu! Soluţia e în cărţi. Jane mi-a zis...
... că pot scăpa de aici ajutându-mă de cărţi.
Iisuse!
De fiecare dată când vorbesc, par ţăcănit.
- Îmi puteţi da nişte scotch? - Nu-i voie cu scotch.
Scotch-ul e interzis. Am înţeles. Ştiu.
- Dar de ce? - Îl poţi folosi pe post de armă.
- Vorbim despre scotch. - Cu care poţi strangula, sufoca...
Ar fi în regulă dacă m-ai supraveghea?
Nimeni n-are atâta timp.
- Trebuie să lipesc paginile astea. - Trebuie să ajungi la terapie muzicală.
Muzica ne ajută să ne exprimăm sentimentele
într-un mod sigur, distractiv, uneori, lămuritor.
- Cine ar vrea să înceapă? - Doamne, nu melodia aia!
Poftim? Ce-ai zis, Penny?
Melodia aia...
Vă rog să n-o cântaţi. Nu mi-o mai pot scoate din cap.
- La ce melodie te referi? - Michael Row, "Boat Ashore".
- Sunt de acord. - Asta-i povestea mea.
Ce-ar fi să începem cu o piesă de la Beatles?
"Helter Skelter", vă rog!
Mă gândeam să începem cu...
Face asta fiindcă l-am obligat să ia pastilele!
Nu! Dr. London!
Penny! Să te văd cum scapi de melodia asta. Succes!
Am auzit că ai făcut spectacol la terapie muzicală.
Cred că am înţeles cum stau lucrurile. Ştiu cum să rezolv problema.
- Suntem aici ca să te ajutăm. - Ba nu!
Sunteţi aici din cauza unei vrăji, de sub care trebuie să ies.
Dacă aş putea intra în mintea adevăratului Penny...
Termină! Ajunge!
Îmi puteţi da nişte scotch, vă rog?
Mai ştii când te-ai văzut ultima dată cu tatăl tău?
Am cinat cu el acum câteva luni. De ce?
Tată!
Salut, creţuliule!
Ce-ai păţit la faţă? Te-ai izbit de vreo uşă?
Tu ai făcut asta, Quentin.
Terminaţi!
E timpul să-ţi arăt ceva.
Nu era tata! Era Bestia!
Nu l-am atins! Am folosit vrăji de atac,
aceleaşi vrăji cu care o să scap de aici. Sunteţi pregătiţi? Haide!
Ce aţi făcut cu puterile mele? Îmi trebuie! Bestia e aici!
Vine după mine, vine după voi. Vine să ne omoare!
Daţi-mi puterile înapoi!
Trebuie să vă salvez!
Îţi mai aminteşti seara aia?
Tatăl tău şi-o aminteşte.
Spune-i, Ted.
Trebuie să audă asta. Trebuie să afle motivul pentru care se află aici.
Am ieşit la cină pentru a sărbători admiterea ta la Yale.
În mijlocul restaurantului, ai zis din senin că vedeai molii.
- Nu! - Ai început să-mi spui Bestia.
Minţi!
Apoi, ai pus mâna pe cuţit.
- Nu. - Am încercat să te opresc.
Te-am apucat. Am încercat să te împiedic să...
- Să fac ce? - Ai încercat să-ţi ucizi tatăl.
Nu mai opune rezistenţă, Quentin.
Cu cât crezi mai mult că există magie, Brakebills, Bestia,
cu atât o să faci mai mult rău.
Acceptă felul tău de a fi şi motivul pentru care eşti aici.
Doar aşa o să te însănătoşeşti, Quentin. Îţi promit.
Q., mă auzi? Vorbeşte cu mine! Îţi baţi joc de mine?
Omule!
Totul o să se termine în curând. Încearcă să nu clachezi.
O să discut cu cineva. Rahat!
Nu mai cânta melodia aia tâmpită!
Fir-ar să fie! Quentin!
- Vai, nu! - Ba da. Cu tine vorbesc!
Ţi-am zis că-ţi scot cu forţa melodia din cap dacă o mai cânţi. Am venit.
Apropo, nici că există vis mai penibil decât ăsta.
Termină! Bine? Te rog, termină!
Să ştiţi că cina va fi servită peste cinci minute.
Iar meniul zilei include curry de pui, mâncarea mea preferată, desigur.
Nenorocit rasist ce eşti!
Nu exişti.
Ce spui de asta? Acum exist?
A durut. Fă-o din nou. Mai tare!
Ce-i în mintea aia bolnavă a ta, Coldwater?
Mai tare!
- Nu te vede nimeni de aici. - Da. Nu există locul ăsta, idiotule.
Totul e în mintea ta. Eu sunt în mintea ta.
Nu mai cânta melodia aia, ca să mă culc.
Stai, stai! Dumnezeule, a mers!
Te-am chemat folosind cântecul.
- M-ai chemat? - Am dat de belea. Ajută-mă!
- Ce zi e azi? - Miercuri.
Deci am lipsit doar o noapte. Dorm pe undeva prin campus?
Nu ştiu ce faci tu noaptea. Nu vreau să ştiu.
- Tu unde eşti? - Încerc să dorm!
Ăsta nu e un vis. Tot ce vezi face parte dintr-o vrajă.
Te rog să mă asculţi. Găseşte-mă. În realitate. Găseşte-mă.
Trebuie să fiu conştient ca să rup vraja.
Trebuie să te trezeşti. Trezeşte-te! Trezeşte-te!
Trezeşte-te!
Nu mai urla! Potoleşte-te imediat, amice!
Trezeşte-te naibii odată!
Da. Bravo!
Întregul meu corp, fiecare bucăţică din el, tremură.
- Nu mi-ai zis... - Că o să fie atât de bine?
E magie cooperativă de cea mai înaltă clasă.
Îţi stoarce celulele de putere.
Oricine devine mai puternic.
Q. a ajuns la fundul sacului. Nu credeam că o să fie aşa.
Asta-i nimica toată.
Ce înseamnă asta?
Ar face bine să se familiarizeze cu starea asta.
Am făcut o vrajă tare puternică. Nu-l văd ieşind din ea,
nici măcar cu ajutorul iubitului tău.
Credeam că obiectivul era să-l chinuim puţin.
Obiectivul meu era să-l dau peste cap rău de tot.
Ţi-a plăcut la nebunie.
Să-l dăm peste cap, nu să-l omorâm.
Poftim? Să-l omorâm?
N-o să moară. Dar e posibil să nu se mai trezească niciodată.
Dumnezeule!
Nu accept să scazi acum nivelul. A venit momentul adevărului.
Mingea e la tine, Kady. N-o scăpa.
Pune-ţi senzualitatea la treabă.
Scuze...
Ellsworth Downs. Ellsworth...
Downs. Ellis...
Wirth-Downs, Ellis Wirth-Downs. Înnebunitorul.
Dumnezeule!
"Exista un singur magician în Fillory care putea înnebuni orice alt magician."
"Un inventator al puzzle-urilor fără rezolvare,"
"al jocurilor în care regulile se schimbau fără motiv."
"Era numit Înnebunitorul,"
"dar numele lui adevărat era Ellis Wirth-Downs."
"În prima lui călătorie în Fillory, a jucat dame cu o vrăjitoare puternică."
"A trişat, iar ea l-a blestemat."
"El n-avea să mai folosească decât magii legate de jocuri."
"Jane Chatwin ştia că simţea nevoia să-i facă pe alţii să sufere,"
"din cauză că blestemul îl făcea să se simtă singur."
"Cu cât juca mai mult, cu atât Ellis devenea mai nebun."
"Dar Jane a descoperit repede cum să rupă blestemul."
Mulţumesc, Jane Chatwin.
"Blestemul Înnebunitorului era..."
Nu-i bai. Ştiu continuarea.
Ce a zis Jane? Doamne, de ce nu-mi amintesc?
Ascultă-mă. Sunt ferm convins că te-am inventat,
aşa că te rog să dispari.
Am dat o petrecere.
Probabil că se recuperează pe undeva sau sub cineva sau în cineva.
- Unde ai fost? - A trebuit să merg în oraş.
Care-i treaba?
Amantul tău crede că Q. a fost drogat aseară.
L-am căutat în casă.
Hai să verificăm în laborator sau în bibliotecă!
Ştiu unde este.
S-a târât aici şi a leşinat în jurul orei unu.
Am văzut lucruri mai ciudate.
Trezeşte-te!
Respiră. Măcar atât.
Daţi-mi voie.
- E grav. - Cât de grav?
Trebuie să-i spunem decanului.
- Iar acum ce facem? - Aşteptăm.
Când o să-mi spui de ce facem toate astea?
Ţi-am zis deja. O facem pentru vrăji mai puternice.
Da, dar n-ai spus ce-o să facem.
Te-aş putea lămuri acum.
Nu, n-am chef acum. Poate, mai târziu.
Sau niciodată. E foarte posibil.
Da, mă gândeam eu...
Vraja se numeşte "plasa Scarlatti". N-o putem rupe. Nimeni nu poate.
N-o să se mai trezească?
Am spus "nimeni", nu "nimic". Trebuie să invocăm spiritul Matarese.
Quentin, chiar credeam că suntem pe drumul cel bun.
M-am înşelat.
Coborâţi barierele, vă rog.
Excelent! Acum, bariera sudică.
Decanul Fogg urmează instrucţiunile.
Doar un spirit Matarese poate rupe vraja în care e fostul tău prieten bun.
Un spirit răuvoitor de insectă din infern.
Dar un asemenea spirit poate pătrunde în tărâmul ăsta al viselor
doar dacă sunt oprite toate barierele magice al universităţii,
deschizând uşa pentru oricine.
Bine ai revenit la Brakebills! Hai să furăm tot ce au!
Cu grijă.
Asta-i soluţia?
Îi scurtcircuitează cortexul cerebral, astfel, rupând vraja.
- Asta ar deschide uşa pe jumătate. - Pe jumătate?
Vraja e asemenea unei închisori din mijlocul deşertului.
Spiritul te ajută să evadezi, dar tu trebuie să scapi din deşert.
E mult mai simplu dacă ai o călăuză.
Penny, eşti pregătit?
Quentin!
Quentin! Răspunde-mi!
Problema are rădăcini în lobul tău frontal, Quentin.
Eşti la mâna trăirilor tale acum,
astfel, logica, raţiunea, dorinţa de a trăi sunt umbrite.
O să băgăm instrumentul acesta în globul tău ocular.
Nu, nu!
Se numeşte lobotomie transorbitală.
Tată!
Tată, tati...
Nu, nu! Nu face asta!
Tată, te rog, nu face asta!
Tati...
Nu, nu, nu! Te rog, nu face asta!
Jur că n-am vrut să-ţi fac rău! Îmi pare rău!
Termină! Nu mai vorbi, nu mai asculta.
Realitatea asta are doar trei piloni. Tu, eu şi...
... şi drăcia aia.
Ridică-te! Nu eşti legat.
Nu eşti într-un spital. Nu eşti nebun.
Poţi face ca totul să dispară. Fă-o!
Quentin!
Vechea universitate nu s-a schimbat deloc.
Ai învăţat aici?
Am fost exmatriculată cu trei luni înaintea absolvirii.
Deci faci asta ca să te răzbuni?
Când stai atât de mult aici, e greu să-ţi şteargă amintirile.
Eşti dus într-o încăpere specială, de lângă biroul decanului,
şi te lasă fără tot ce aţi învăţat aici.
Toate lucrurile magice pe care le-ai învăţat sunt şterse cu buretele.
Dar amintirile alea sunt stocate.
De regulă, uşa asta e protejată de o barieră indestructibilă.
Dar acum...
Stai de şase.
Stai aşa! Ce faci?
Nu merge.
Nu ştiu de ce. Am fost acolo. I-am spus.
Matarese-ul şi-a făcut treaba şi totul s-a cufundat în beznă.
- Bună! - N-o să se trezească. Niciodată.
- Nu. Marina trebuie doar să... - Marina e psihopată!
Ai fost prietena lui.
- E vraja ei. Nu pot să... - Nu pot accepta mizeriile astea.
Trebuie să inversezi magia. Acum!
Pot, în sfârşit, să vorbesc din nou cu tine.
Dar asta n-a fost niciodată problema. Corect?
- Mereu am putut da de tine. - Te rog, poţi să fii directă?
Gata cu ghicitorile! Spune-mi ce să fac.
Nu contează ce-ţi spun ceilalţi. Tu creezi plasa în care te afli.
Tu eşti şi păianjenul, şi musca, fix ca în situaţia asta.
Vă pot ajuta. Vă pot spune exact textul vrăjii.
- E prea târziu. - Se voia a fi o simplă glumă.
Vezi să nu! Vrăjeală. Ai făcut-o din răzbunare.
Du-te dracu'! Ajutaţi-l!
Dacă aş fi ştiut textul exact al vrăjii acum o oră...
- Trebuie să existe o soluţie. - Ai idee unde este acum?
- De ce ai fi făcut asta? - N-a făcut-o ea.
Mă rog, n-a făcut-o singură. Corect?
Sigur vrei să joci?
Nu. Nu sunt sigur de nimic.
Ştiu doar că m-am săturat până în gât.
De ce?
De nevoia de a lupta mereu.
M-am săturat să mă amăgesc singur, ca apoi să realizez că sunt...
... un neica nimeni.
Aşa că ai creat spitalul,
ţi-ai imaginat că i-ai făcut tatălui tău ceea ce nu i-ai putea face niciodată.
Evident că eşti epuizat.
Poţi fugi de toate astea la infinit,
în acest spaţiu pustiu, liniştit.
Dar ţi-ai lăsat o portiţă de scăpare. De asta suntem aici eu şi el.
"Înnebunitorul nu juca pentru bucuria de a câştiga,"
"ci de frica de a nu pierde."
"Adevăratul blestem era că putea juca doar jocul la care putea triumfa,"
"asta privându-l de surprize,"
"de groază, de tristeţe, de miracolul vieţii."
Jane a înţeles că el avea doar o scăpare.
Abandonarea jocului,
pentru a începe să trăiască.
- Cineva a făcut ochi. - Nu te-ai grăbit deloc.
- Daţi-i nişte coniac! - De îndată!
Staţi aşa! Unde-i jigodia renegată?
Fuguţa! O să ridice barierele.
Trebuia să-mi fi spus că prietenei tale nu i-au fost şterse corect amintirile.
Ştiu.
Tu şi Eliot nu trebuia să înfruntaţi singuri vrăjitorii renegaţi.
Ştiu.
Quentin, chiar crezi că vrăjile pe care le învăţaţi aici
vă fac să părăsiţi balanţa binelui şi a răului?
- Magia nu rezolvă problemele. - Le amplifică. Ştiu. Crede-mă.
Nu trebuie să învăţ ce este sau ce nu este magia. Vreau să învăţ magie,
ca să pot hotărî singur ce este sau ce nu este.
Pentru mine.
Aproape că te-ai exprimat bine.
Noapte bună, Quentin!
Quentin, încă ceva...
Mă bucur că eşti aici.
Sincer să fiu, şi eu.
Nu pot să cred că eu chiar am crezut că ştiu câte ceva.
Aş vrea să împărtăşesc o parte din ce ştiu cu o parte dintre voi.
Stai! Nu!
Nu te-am scos de acolo fiindcă mi-ai dat plasă.
Tu şi Kady mi-aţi întors spatele. Tu ai spune totul. Ea nu poate.
Biata de tine! Crezi că e mai rău să bei puţin din potir decât deloc.
Tu crezi că Brakebills te-a privat de magie?
Nu ştii ce înseamnă să fii privată de magie.
Dar, scumpo,
o să afli.
Aţi urmărit serialul MAGICIENII
Seria I Sfârşitul episodului 4
Subtitrare: Retail