Din episoadele anterioare...
Aşa-i că e mâna Bestiei? E din Fillory, o lume adevărată.
Bestia vrea să controleze întreaga lume Fillory şi toate uşile care duc acolo.
Ţi-am dat o carte despre asta.
Nu-mi amintesc să fi făcut lucrurile de care mă acuză.
Erai conştient când ne-am întâlnit?
Avem nevoie să ne sprijinim pe ceva care e mai presus de noi.
- Ce mi-ai dat? - Te-a ajutat?
N-am mai simţit atâta energie.
Ai rămas aceeaşi Jane Chatwin, aceeaşi fetiţă hotărâtă.
Eliza e moartă.
- Doar ea îmi putea oferi răspunsuri. - Nu există răspunsuri.
Deoarece habar n-avem de ce urmează să se întâmple.
"Dragă Q., nu-i nevoie să-ţi spun cât de supărată sunt pe tine."
"Probabil că ai înţeles asta când ţi-am făcut varză creierul."
"Nu înţeleg de ce ne-am distanţat după o prietenie aşa de lungă."
"Îmi pare rău pentru rolul jucat de mine. N-am vrut să te rănesc."
"Am renunţat. Am cerut ajutor."
"Ştiu că n-ar trebui să spui că şi cealaltă persoană a greşit,"
"dar şi tu ai greşit."
"Ne-ai distrus relaţia. Te urăsc pentru asta. Mi-e tare dor de noi."
"Încerc să te iert. Jules"
J., am primit scrisoarea ta.
Se pare că amândoi suntem supăraţi,
dar mă bucur că eşti bine. Chiar mă bucur.
Ai grijă de tine.
Nu-i totul negru pe alb, Julia.
Doar la asta m-am gândit cât am stat acolo.
Numai la asta mă gândesc acum, că am ieşit.
Ei bine, există un principiu foarte util al canoanelor.
Cum ar fi 50 de lovituri de bici?
Mai ţii minte vraja folosită ca să intri în mintea prietenului tău?
Ăsta e exemplul perfect. O poţi folosi ca să faci bine, nu rău.
- Dacă nu ţi-e teamă să munceşti... - Nu îmi este.
Bine.
Q.! N-ai somn?
M-am...
Se pare că Eliza mi-a oferit soluţia, dar am pierdut-o.
"Dincolo de Fillory", volumul 6.
Era o carte importantă. E de negăsit.
Ai căutat-o?
Da, desigur, peste tot.
Fillory alege mereu când să-i primească pe fraţii Chatwin,
Fillory decide când să-i trimită înapoi, deoarece Ember şi Umber...
Zeii gemeni din Fillory. Se supără şi te lasă fără nimic, ştiu.
În principiu, da. Au motivele lor.
Dar nu asta s-a întâmplat în manuscris.
Nu ştiu de ce, dar nu l-am meritat.
E un manuscris, nu un examen de personalitate.
Nu.
- În cărţi... - L-ai pierdut.
Ce faci când pierzi ceva?
Deci l-ai avut în tot acest timp.
- Nu ştiu despre ce vorbeşti. - Volumul 6!
- În prima zi, ai zis că n-ai făcut-o. - Ţi-am zis că n-a fost mâna mea!
Vrei să iei drăcia aia din faţa mea?
Fie, am luat porcăria aia!
Eram plictisit. Era acolo.
Acum a dispărut.
A dispărut? Cum adică?
Am citit-o, am vărsat bere pe ea, am aruncat-o la gunoi
şi m-am dus să iau o altă bere.
Incredibil! Eşti incredibil!
Ai zis că ai citit-o. Mai ţii minte ce-ai citit?
- E important. Trebuie să... - Trebuie să te lovesc în gât.
Dacă-mi spui ce trebuie să fac.
Bestia vrea să ne omoare. Ai simţit-o pe pielea ta.
Nu înţeleg de ce nu putem fi aliaţi.
E imposibil să-ţi doreşti mai mult să fii nesimţit decât să trăieşti.
Ce-a scris Plover în carte?
Unu la mână, nu a scris-o ăsta de zici tu.
Plover. Christopher Plover.
Fata a scris cartea. Jane Chatwin.
Ea a scris cartea a şasea? Măi să fie!
A început prin a spune că celelalte cărţi sunt greşite
şi că voia să lămurească nişte rahaturi.
În ce sens erau greşite?
În seara în care a murit mama lor,
pierdeau vremea în conacul lui Plover, mâncând scoverzi.
Da...
Jane şi Martin au deschis debaraua şi au mers în Fillory.
Ba nu. Martin n-a însoţit-o.
- Fillory îl tot uita. - Îl uita?
Da. Martin se văicărea ca o muiere că Fillory nu-l mai voia.
Jane i-a zis că aibă răbdare, că o să găsească o cale
ca Martin să poată ajunge în Fillory oricând doreşte.
A dat de nişte creaturi.
Creaturi iscoditoare. Dacă prinzi una, trebuie să-ţi îndeplinească o dorinţă.
- Sunt şapte. Un câine, un iepure... - Taci!
Devin mai plictisit cu fiecare cuvânt pe care-l spui.
Presupun că avea cu ea arcul fermecat ca să prindă o creatură.
Da, corect.
Stai pe loc sau trag!
Salutare, pui de om!
Era un câine.
Am nevoie de o cheie, ca să descui uşa către Fillory.
Te-am prins, câine!
Nu, staţi aşa! Nu era un câine. Era un porc.
La ordinul lui Ember şi al lui Umber, trebuie să-mi oferi ce-ţi cer.
- Greşit. Ce era? Să revenim. - Dă-o dracului!
- Salutare, pui de om! - Te-am prins. Oferă-mi ce-ţi cer.
A mers?
Dorinţa îţi va fi îndeplinită.
Stai! Nasturele e cheia?
- Lucrurile se leagă. - Serios?
În ultima carte, Martin e obsedat de găsirea nasturelui pierdut.
Îi face varză casa lui Plover. Fanii au născocit diferite teorii,
deoarece cărţile spun doar că nasturele e fermecat.
Nu oferă alte detalii.
- E un pas uriaş. - Cum aşa?
E posibil să fie încă acasă la Plover.
Martin nu l-a găsit. Am putea...
Vrei să cumperi un bilet doar dus până la Bestie.
Mai bine aşa decât să vină el la noi.
Eşti, poate, singura persoană care a citit manuscrisul ăsta.
E posibil ca nasturele să mai fie acolo.
Eu merg acolo. Că îţi convine sau nu, ar trebui să vii şi tu.
Vin şi eu.
Bine. Care-i cea mai rapidă cale până în Anglia?
Penny, ai putea să... Nesuferitule!
MAGICIENII
Seria I Episodul 9
- Mă duc să-mi fac bagajul. - Sigur găsim un zbor direct.
Încotro?
- Vezi-ţi de treabă, Ronald. - Raymond.
Raymond. Îţi doresc o zi minunată.
- Pari a fi în apele tale. - Mi-ar prinde bine încă un pahar.
Încotro vă luaţi zborul?
- Mergem în Anglia. - N-aveţi nevoie de avion.
Eu şi Margo am creat o uşă până la pubul nostru preferat.
Puteţi ajunge unde doriţi de acolo. Vă arăt, dacă mă luaţi cu voi.
Margo nu s-a întors din Ibiza. Ronald nu e priceput cu gura.
Nu e vina lui. Are ATM.
Sunt plictisit.
- Nici măcar nu ştii de ce... - Mă ţineţi la curent.
Ce faci, Kira? Am venit cu o prietenă.
M-am gândit cum aş putea să te ajut cu ce am vorbit.
Julia a venit să te ajute. Vrei să încui uşa?
Da.
Kira, vreau să te gândeşti la un loc pe care îl adori.
Împreună, o să creăm acel loc în mintea ta.
Ne aude, nu?
Te vei întâlni cu Julia acolo.
Ştie cu ce se mănâncă dedublarea conştientă.
N-aş spune că ştiu cu ce se mănâncă.
Dacă lucrurile degenerează, te aduc înapoi de îndată.
Richard!
Kira!
Mă auziţi? Richard!
M-am blocat! Scoateţi-mă de aici!
Am dat-o rău în bară.
E clar că a văzut "Kill Bill".
Kira, dacă nu mă vrei aici, lasă-mă să plec.
Ştiu lucruri pe care Uma nu le ştia.
Ştiu cum să devin imună la flăcări, aşa că pot scăpa cu uşurinţă.
Eşti prietena lui Richard?
Ce naiba a fost asta?
Trebuia să văd dacă te pricepi înainte să te primesc aici.
De ce sunt obsedaţi magicienii de teste?
Poftim! Ai nevoie de un pix. Richard ţi-a zis cine sunt?
Mi-a spus doar că eşti extrem de inteligentă.
- Abia dacă înţeleg lucrurile astea. - Poţi sesiza vreo greşeală?
Simţeam că există o soluţie, dar n-am reuşit s-o găsesc.
Apoi, trupul meu s-a dat bătut.
- De cât timp... - De un an.
Mintea mi-a rămas intactă. Aşa că am dus treaba la capăt.
Ai terminat asta în mintea ta?
Eu vorbesc, tu scrii.
Când pleci de aici, ţine minte ce ai scris.
Bine.
Dă-i bătaie!
Bine. Începem simplu. Punct de plecare, vraja Popper 45.
Proprietatea asta aparţine familiei Plover de cinci generaţii.
Christopher Plover, care era deja un scriitor respectat,
căuta o sursă de inspiraţie pentru noua lui carte
când Jane, Martin şi Rupert Chatwin s-au mutat vizavi.
- Nu chiar. - Poftim?
Avem o întrebare din spate.
Nu, n-am o întrebare. Vreau să corectez o eroare.
Copiii au ajuns primii acolo, Jane şi Martin,
după care a urmat calvarul lui Rupert.
Se pare că avem printre noi un expert.
Cât despre primele opere ale lui Plover, toate au fost respinse de edituri.
Nu aveau profunzimea seriei "Dincolo de Fillory".
Nu pleca, domnule. Nu ştiu dacă pot fi ghid aici fără ajutorul dv.
Aici avem câteva fotografii cu familia Plover.
Sora lui Plover, Prudence,
i-a purtat de grijă până la moartea lui prematură, din 1952.
Vă rog să rămâneţi cu grupul. Nu aveţi acces în toate camerele.
Prudence spunea că fratele ei înţelegea bine copiii,
datorită tragediei lui din copilărie.
A ajutat multe familii din zonă.
A finanţat educarea copiilor menajerei lui, George şi Beatrix.
El nu doar că a scris despre fraţii Chatwin,
ci le-a şi purtat de grijă după moartea mamei lor.
Se spune că Jane a ajuns în Fillory intrând într-o debara din casa asta.
Urmaţi-mă în biroul scriitorului!
Aici a prins contur Fillory,
aici le-a spus Plover poveşti lui Jane şi lui Martin.
Citându-l pe Plover, "nu există substitut"
"pentru o copilărie plină de aventuri, de afecţiune şi de iubire".
N-o să fii niciodată bărbat.
Haideţi să găsim nasturele şi să plecăm!
Începem, confraţilor?
Aici a scris cărţile. Fix aici.
Biroul ăsta mi-a salvat viaţa.
Îmi plăceau cărţile când eram mic. Eu şi prietena mea, Julia,
ne prefăceam că eram Jane şi Martin.
Am fost internat prima dată la 16 ani.
Nu mă puteam ridica din pat.
Nu ştiam asta.
Mintea mea clachează uneori.
Tata mi-a cumpărat cărţile, le-am citit şi m-am simţit
suficient de bine ca măcar să încerc să mă fac bine.
Te mai simţi aşa? Mai simţi că îţi clachează mintea?
Simt că...
Nu cred că s-a însănătoşit. Funcţionează în felul ei neortodox.
Te-ai despărţi de mine dacă ţi-aş spune că n-am fost niciodată mai fericit?
Dragilor, lăsaţi dezmierdările şi priviţi!
Plictisitor, plictisitor...
- Foarte plictisitor. - Cred că am găsit ceva.
E o scrisoare de la Prudence, sora lui, adresată avocatului lor.
Plover a murit în 1952, în urma unui infarct,
dar sora lui scrie că dispăruse, nu că murise.
Cere să-i fie emis un certificat de deces.
- Doamne! Au minţit! - De ce ar fi minţit dacă...
Apăruseră zvonuri despre Plover.
Câţiva copii dispăruseră, copii care îl ştiau pe Plover.
În absenţa lui, lumea specula.
Odată cu trecerea timpului, oamenii începeau să facă legături sinistre.
Situaţia e mai complicată, nu?
Deoarece Fillory chiar există.
Exact. Şi Plover a fost distrus când au dispărut fraţii Chatwin,
deoarece el ştia exact unde erau.
- Îmi plac muşamalizările reuşite. - Cărţile deveniseră deja renumite.
Poate că a fost mai uşor să spună că a murit.
Ce s-a întâmplat cu el?
Am eu o teorie. McCabe, Livingston, Ali, Popper.
- Dumnezeule! - Studia magia.
Da. Se pare că asta n-a ajuns pe forumuri.
Dar fiţi atenţi aici... Kaminsky, Umar, Aurora.
- Nu-mi sunt cunoscute numele. - Evident. Nu eşti călător.
- Astea sunt cărţile esenţiale. - Plover era călător?
Sau voia să fie. Dacă faci un pas greşit, rişti să fii făcut bucăţi.
E incredibil!
- Oare... - Uite o variantă...
Plover era un idiot, la fel ca tine, care voia să ajungă în Fillory, ca tine,
aşa că a încercat să facă o vrajă care l-a omorât.
Sau i-a ieşit.
Fantastic, pentru idioţi.
Vrei? Nu se goleşte niciodată.
Suntem blocaţi aici. Ajutaţi-ne!
Suntem blocaţi aici!
- Alice! - N-ai auzit?
Ce Dumnezeu faceţi?
Aţi declanşat alarmele. Trebuie să plecaţi imediat!
Ascultă aici... Banii pot linişti apele?
- Nu înţelegeţi. - Eşti furios sau speriat?
- N-ar trebui să fim aici noaptea. - Ce s-a întâmplat cu Plover?
- Nu ştiu despre ce vorbeşti. - Ba ştii.
La cât de panicat este, nu-i înţeleg gândurile.
Gata, până aici!
Sunt un răufăcător înzestrat.
- Vorbeşte! - Bine, dar apoi trebuie să plecăm!
Plover, ce s-a întâmplat cu el?
Avea preocupări obscure. Există o carte ascunsă în birou.
Cred că am găsit-o.
Prudence nu voia ca lumea să afle preocupările nefireşti pe care... Nu!
- Dumnezeule! - Unde s-au dus?
Bun...
Să plecăm naibii de-aici! Se opune careva?
Hai!
Rahat, rahat!
Penny! Alice şi Eliot.
Lua-m-ar dracu'!
Unde te-a găsit Richard? La Brakebills?
- La dezintoxicare. - Serios?
Da. N-am studiat magia în şcoală.
- Pari înverşunată. - Ai sesizat asta?
- Să ştii că e valabil pentru mine. - Termină!
Am studiat la MIT, dar n-am învăţat nimic despre magie la şcoală.
- Ceea ce văd e genial. - Magia e o ştiinţă.
E greu s-o desluşeşti singură, dar nu e imposibil, dacă eşti făcută pentru asta.
Da.
Uneori, mă întreb dacă e cazul la mine.
Dacă sunt înzestrată.
Dacă se rezumă totul la trucuri inutile pentru petreceri?
Şi ce dacă e aşa?
Ştii la ce mă gândesc atunci când sunt aici?
La o zi petrecută în parcul ăsta alături de iubita mea.
Am stat aici, în ploaie, încercând la nesfârşit o vrajă ridicolă,
care crea un curcubeu care dispărea după zece secunde.
Sună minunat.
A fost minunat.
A fost cea mai frumoasă zi.
A ta care este? Dă-mi voie.
Câtă vreme tu şi Richard mă hidrataţi, arată-mi acea zi.
Aveam zece ani. Eram cu prietenul meu, Quentin.
Nimeni nu ne deranja aici.
Parcă am fi fost invizibili. Citeam cărţile despre Fillory cu orele.
Mi-au plăcut mult.
Într-o zi, am făcut harta asta.
De parcă urma să ajungem acolo.
Ne prosteam, dar totul a părut real.
Vezi asta? Rămâi fidelă visului ăstuia.
Doar aşa poţi fi tu.
Gata, ne întoarcem în parc.
Hai să terminăm treaba!
Alice!
Eliot! Alice!
Linişteşte-te. Îşi pot purta de grijă.
Ce naiba s-a auzit?
Casa asta e al dracului de bântuită.
Vă rugăm să intraţi!
Bun...
E cineva aici?
E vreun om sau altceva aici?
Iisuse, am înţeles! Există fantome aici.
V-am prins. Voi trebuie să daţi leapşa.
Ce s-a întâmplat?
V-am prins. Sunteţi leapşa.
Ne lăsăm purtaţi de val?
Avem altă variantă?
Situaţia e prea ciudată chiar şi pentru mine.
Doriţi o gustare?
Da, sigur. Sună minunat.
Mulţumesc.
Trebuie neapărat să ne dezlegăm. Ştii vraja Popper 29?
Fără vrăji în casă!
Fiţi cuminţi, ca să nu vă ducem în odaia liniştii.
- O să fim cuminţi. Nu, Eliot? - Da. Tu eşti şefa, copilă.
Vine!
Nu-i face asta!
Fratele meu e prea permisiv.
Se oboseşte cu voi, deşi are nevoie de linişte, ca să lucreze.
Habar n-are cât de obraznici sunteţi.
Beţi ceaiul.
Bea-l!
Nu. Sunt aici!
Vai de capul meu! Ăla e Christopher Plover!
Mi se pare mie sau ni se arată cum stăteau lucrurile?
Da, e un salt temporal.
O spui de parcă nu-i mare lucru.
Sunderland insistă pe tema asta. Are un doctorat în bântuială.
Adoră casele bântuite, deoarece vezi încontinuu trecutul prin ochii fantomei.
- Vezi lucrurile aşa cum erau. - Nu ştiam asta.
- Nu mă mir. Eşti un idiot. - Doamne, ea e!
E o fetiţă care poartă beretă.
Mai uşor, Jane.
Ăia sunt Jane şi Martin, din cărţi.
- Tocilărisme. - Lucrurile se leagă.
Plover i-a primit la el şi ei se jucau toată ziua cu odraslele menajerei.
- Martin a fost tare bolnav în vara aia. - Martin, grăbeşte-te!
Janey, aşteaptă-mă! Stai! Vin cu tine.
De ce nu mă iei cu tine?
Ember, Umber, de ce nu mă mai primiţi?
Încerc să fiu cuminte.
Martin... Eşti bine?
Jane unde e?
În Fillory.
E ceva în neregulă cu mine?
Nu. Unele lucruri nu sunt corecte. Nu le putem înţelege.
Hai să bem ceai! Haide!
Noi, ăştia lăsaţi în urmă, ar trebui să facem front comun.
Vine! Trebuie să ne ascundem.
Quentin!
Eu mă car dracului de...
Copii, nu v-am spus să nu-l deranjaţi pe dl Plover?
- Minunat! - Nu se vorbeşte în odaia liniştii.
- Cucoană, nu ştiu cine mă crezi... - Eşti un neobrăzat.
Ţi-am zis că o să-ţi cos buzele.
Alice...
Trebuie să ne grăbim. E posibil să revină dna Danvers.
Dumnezeule! Ştii ce vedem?
- Un spectacol de groază uşor bizar. - Ea le-a făcut asta.
Sora lui Plover i-a legat şi i-a drogat, ca să nu-l deranjeze.
Poate că fetiţa ne poate spune unde este nasturele.
Beatrix! Bună!
Mă doare burtica foarte tare.
Beatrix, stai liniştită.
- Cum o putem ajuta? - Nu cred că putem.
- Măcar ştim cum a murit. - Dumnezeule mare!
Uşor... S-a terminat. S-a terminat de foarte multă vreme.
Nu şi pentru ea. Ea trăieşte încontinuu acelaşi calvar.
- Trebuie să... - Trebuie să plecăm.
- Nu-i acelaşi lucru. - Ştiu. Îmi pare rău.
Poftim, mai ia unul!
Hai să ne stricăm pofta de mâncare!
Vrei să lucrăm puţin? Cred că ar fi minunat.
Ţi-ar plăcea să facem asta?
Martin, dle Plover, m-am întors. Am fost în Fillory.
Martin, ţi-am adus ce mi-ai cerut.
- Stai să vezi! - Revenim imediat, domnule.
Murdăreşte toată casa de noroi.
- Termină! Mă ciupeşti. - Ai adus ce trebuia?
- Da. Hai să-i arătăm dlui Plover! - Nu, te rog. De dragul meu.
Nasturele e ca o cheie.
Ştiu că sunteţi aici. Ştiu că ne spionaţi.
George, ieşi de-acolo!
Ia ăsta. E un joc, George.
Cât de bine poţi ascunde nasturele?
Gata! N-o să uit nimic.
Sunt convinsă.
Îţi pot oferi un mic sfat?
- Da. - Uită de şcoala aia.
Lumea n-a ajutat niciodată fetele isteţe. De ce s-o facă?
Băgăm lumea în sperieţi.
Dacă lumea îţi vrea răul, ia-o ca pe un compliment.
Să ştii că aş putea să mă întorc. Am putea continua.
- Ăsta era proiectul important. - Ştiu.
- Sunt sigură că mai sunt lucruri... - Mai am nevoie de ceva.
Da, sigur. Orice.
Omoară-mă.
- E nebunie curată. - Am dreptul să mă opresc.
- Nu, nu pot s-o fac. - Trebuie s-o faci.
Ştiai. Ştiai, şi n-ai... Nu, n-am acceptat să fac aşa ceva.
- Credeai doar că o să stai la taclale? - Nu, dar nici nu vreau să omor oameni.
Ce crezi că presupune mântuirea? Amabilitate?
Donarea încălţărilor? Aşa crezi că topeşti tumorile de pe suflet?
Dacă se înşală?
Dacă un magician găseşte leacul mâine?
- Dacă ajung în iad pentru asta? - Eşti deja în iad. Ca şi ea.
Ce-ar trebui să fac?
Ce-i mai greu.
Mulţumesc.
Bea, Jane. Şi mănâncă. Trebuie să fii hămesită.
Jane, nu vrei să ni te alături?
E obosită. Nu-i bai.
Începe tu, Martin, la fel ca data trecută.
Nu ştiu dacă vreau să fac asta.
Mai ştii când v-am dus în oraş, la cinematograf?
- I-am cumpărat rochia pe care o dorea. - Da. Suntem recunoscători.
Când eram flăcău, nimeni nu-mi purta de grijă.
Am jurat să nu las niciun copil la care ţin să ajungă aşa.
Ţin la tine, Martin.
Hai în faţa camerei!
Zâmbeşte!
Am veşti foarte bune. Sunt foarte aproape să-i dau de capăt.
Magie animală. Sunt vrăji prea puternice pentru mâinile de om.
Ar trebui să-mi mai crească un deget. Îţi poţi închipui?
Există vrăji şi pentru aşa ceva, dacă reuşesc să le stăpânesc.
Gata, te poţi dezbrăca.
Şi pantalonii, drăguţule. Totul.
Cred că Fillory ne poate ajuta să rezolvăm toate problemele.
Trebuie să merg acolo cu tine.
- Dar... - Ştiu că e locul vostru, al copiilor.
Dar cred că putem merge împreună.
Am putea fi împreună.
Eşti un băiat deosebit, Martin.
Întoarce-te!
Se joacă aşa mai tot timpul.
Are un întreg teanc de poze deşucheate ascunse în dicţionar.
Nu! Vine doamna cea rea!
- Iscoadă! - N-am văzut nimic.
- Jur! - Domnul te va pedepsi!
Fratele meu e un om bun. Voi îl hăituiţi. E vina voastră!
Termină! Dă-i pace!
În odaia liniştii cu tine!
E spre binele tuturor.
Ar trebui să ne întoarcem.
Încerc să gândesc. Şi mi s-au terminat ţigările. Situaţia e gravă.
Dumnezeule! Eşti bine!
Amândoi suntem bine.
Unde-i Penny?
Cunoscându-l, cred că e deja la Disneyland.
Să fi ajuns oare în Fillory? Oare ce i-a făcut lui Martin?
Despre ce vorbeşti?
Am văzut ceva înăuntru,
l-am văzut pe adevăratul Plover, am văzut ce i-a făcut lui Martin.
Ce? Ce i-a făcut?
Dumnezeule!
Bietul copil! Voia nasturele ca să ajungă în Fillory,
ca să scape de monstrul ăsta, pe care, apropo,
generaţii întregi de idioţi ca mine l-au venerat ca pe un zeu.
Omul studia magia
ca să devină mai puternic, ca să poată călători.
Voia să aibă degete în plus ca să facă vrăji.
- Degete în plus? - Poate că Bestia nu e din Fillory.
Poate că s-a dus acolo fiindcă avea acces
prin intermediul copiilor, cărora le spunea poveşti
atunci când nu-i droga şi nu-i viola.
Iisuse!
Ei bine, încă pot fi surprins.
- Credeam că ne-ai întors spatele. - Ce-ai păţit?
M-am teleportat într-un copac din apropiere,
ca să scap din temniţa ţicnitei ăleia de Prudence.
Nu eşti tocmai un călător precis.
- Gura! - Despre ce temniţă vorbeşti?
O cameră cu podea din pământ, căreia nebuna îi spune "odaia liniştii",
fiindcă are impresia că sună normal.
- E o pivniţă în spate. - Acolo l-a dus pe băiatul menajerei.
Are nasturele în buzunar. Să mergem!
E un plan minunat, dacă vrei să ajungem pe mâna lui Prudence.
- Nu-mi place. - Ştiu ce să facem în privinţa ei.
Aşteptaţi zece minute, apoi, mergeţi în pivniţă.
- De ce aţi ieşit din camera de joacă? - Perfect!
- Unde-i Quentin? - O să vină.
- O să mergeţi în odaia liniştii. - Prudence!
Am auzit un zvon tare urât despre fratele tău.
Nu-i bai. Mai sunt vreo 48. Le-am ascuns prin toată casa.
O să mă asigur că lumea află ce a făcut Christopher Plover.
Nu!
Bun. Avem la dispoziţie circa zece minute.
Haideţi să dezgropăm un cadavru!
Gata! Eu şi Richard...
- Deci asta presupune. - Vrei să rămân?
Ca să fii găsită meditând lângă cadavrul meu plin de droguri?
Când o spui aşa...
Adio, Julia!
Îţi doresc o viaţă frumoasă.
Trebuie să plecăm.
Quentin...
- Trebuie să ne întoarcem. - Haide!
- Trebuie să ne întoarcem, Quentin. - Pentru ce?
Ca să-i ajutăm pe copii.
Doar nu vă puteţi gândi să-i lăsăm în iadul ăsta...
- Sunt acolo dinainte să ne naştem. - Sunt blocaţi.
Ăsta e genul de problemă pe care ar trebui s-o putem rezolva.
Putem curăţa o casă bântuită.
Casa, da. Dar asta nu te prea ajută cu fantomele.
- Toate civilizaţiile au ritualuri... - De prevenire, nu de inversare.
Trebuie să-i ajutăm. Trebuie să putem face ceva.
Copiii ăia n-au greşit cu nimic. E foarte nedrept!
Nu mai spune...
- Nu eşti de ajutor. - Doar eu sunt de ajutor.
Viaţa nu-i dreaptă.
De ce mama dracului te aştepţi ca moartea să fie altfel?
Să crezi că poţi îndrepta orice arată ce mare sculă te crezi!
Cine dracu' crezi că eşti? Nu eşti decât o scârbă arogantă.
- Aşa că revino-ţi! - Taci dracului!
Vix...
Dacă e să plecăm, acum e momentul.
Mersi, dar sunt bine.
Ba nu eşti.
Bine, nu sunt.
Tu eşti bine?
Nu.
Bestia mă îngrozeşte din ziua aia.
M-am gândit numai la mine.
Acum, că am aflat ce fel de om este,
ce le-a făcut copiilor, lui Martin...
Vreau să-l omor.
Vreau să intru în cel mai apropiat ceas, ca să-l strâng de gât.
Bine. Dă-mi să văd nasturele.
Nu pare nimic special.
Nu. Simt o energie puternică venind din el.
Chiar nu simţiţi asta?
- Ar trebui să-l punem deoparte. - Nu mă confunda cu tine.
Mayakovsky m-a instruit personal. Stau locului până vreau să plec.
Punct.
I-am spus să nu facă asta.
Aţi urmărit serialul MAGICIENII
Seria I Sfârşitul episodului 9
Subtitrare: Retail